Справа № 710/1058/20
Провадження № 2/710/421/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2020 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Cимоненко О.В.,

секретаря судового засідання Коваленка В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Шполянського районного суду Черкаської області надійшов позов, у якому АТ КБ « ПриватБанк» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 19588,10 грн за кредитним договором №б/н від 10.09.2016.

Свій позов позивач обґрунтовує тим, що 10.09.2016 відповідач підписала заяву №б/н, з метою отримання банківських послуг, у якій підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Відповідач у зв`язку з порушенням зобов`язання за кредитним договором має заборгованість станом на 20.05.2020р. у розмірі 19588,10 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 13397,48 грн та заборгованості за простроченими відсотками у сумі 6190,62 грн. Виниклу заборгованість відповідач добровільно погашати не бажає та ухиляється від виконання своїх обов`язків, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 18.09.2020 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак, відзив до суду на позов не надала, про причини неподання суду відзиву не повідомила, зустрічного позову не пред`являла, а тому враховуючи положення ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») відповідно до статуту є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (а.с.48- 49).

10.09.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ( а.с.17).

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг.

За умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 500грн, який у подальшому збільшувався та остаточно встановлений 30.01.2018 року у сумі 10 000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с.15)

Відповідно до розрахунку банку станом на 20.05.2020 рік за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 19588,10 грн, яка складалася із: заборгованості за тілом кредиту 13397,48 грн в т.ч. простроченим тілом кредиту 13397,48 грн, заборгованість за простроченими відсотками у сумі 6190,62 грн. ( а.с. 10,11).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 10 вересня 2016 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення процентної базової ставки.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість по процентам.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Акціонерному товаристві «ПриватБанк», як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Тарифами та Умовами ознайомився відповідач і з ними погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування.

Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першоїстатті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, вимоги банку щодо стягнення з ОСОБА_1 прострочених відсотків у сумі 6190,62 грн не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 10.09.2016 року.

Що стосується вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту суд приходить до наступних висновків.

За змістом наданої позивачем довідки про видані кредитні картки вбачається: за кредитним договором б/н ОСОБА_1 були надані наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 з терміном дії 01/16, № НОМЕР_2 з терміном дії 07/20, № НОМЕР_3 з терміном дії 05/21. ( а.с.16)

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , кредитний ліміт змінювався : 10.09.2016 500 грн, 14.09.2016 900грн,13.03.2017 570 грн, 29.10.2017 400 грн, 15.12.2017 400 грн, 15.12.217 410 грн, 30.01.2018 10 000 грн, 04.12.2018 0 грн.

За наявними у справі розрахунковими документами вбачається, що позичальник використовувала кредитні кошти у межах ліміту та погашала наявну у неї заборгованість.

Зокрема з виписки за договором з ОСОБА_1 про рух коштів вбачається, що станом на 01.02.2018 рік залишок після операцій становив - 382,67 грн. У період з 02.02.2018 року по 04.03.2018 рік, позичальник в межах встановленого 30.01.2018 року ліміту (10 000грн) отримувала кошти і здійснювала операції з їх використанням, остання з яких датована 04.03.2018 р., а саме зняття готівки в банкоматі: магазин АДРЕСА_1 , у сумі 530 грн. Залишок після операції склав - 9881,37 грн, тобто в межах ліміту ( а.с. 12-14).

У подальшому за період з 22.03.2018 року по 05.11.2019 рік на карту зараховано кошти у сумі 11017,86 грн, що перевищує суму використаних коштів відповідачем.

З огляду на вказані обставини суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, як необгрунтованих.

Керуючись ст.ст. 11, 207, 208, 526, 530, 546, 549, 611, 625, 626, 627, 628, 1048, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 274-279, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Шполянський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Шполянського

районного суду О.В. Симоненко