Справа №442/3130/20
Провадження №2/442/895/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

з участю секретаря судового засідання - Малик О.Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в м.Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу Львівської обласної ради «Дрогобицький музичний коледж імені В.Барвінського», Директора Комунального закладу Львівської обласної ради «Дрогобицький музичний коледж імені В.Барвінського» Чумак Юрія Вікторовича про визнання протиправною бездіяльності посадової особи, яка порушує конституційні права громадянина України, зобов`язання надати відповідь на звернення та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом у якому просить: визнати протиправною бездіяльність Комунального закладу Львівської обласної ради «Дрогобицький музичний коледж імені В.Барвінського» в особі директора Чумака Юрія Вікторовича за порушення законодавства про звернення громадян; зобов`язати директора Комунального закладу Львівської обласної ради «Дрогобицький музичний коледж імені В.Барвінського» Чумак Юрія Вікторовича надати їй, обгрунтовану відповідь на її заяву від 21 січня 2020 року; стягнути з директора Комунального закладу Львівської обласної ради «Дрогобицький музичний коледж імені В.Барвінського» ОСОБА_2 в її користь десять тисяч гривень моральної шкоди; стягнути з Комунального закладу Львівської обласної ради «Дрогобицький музичний коледж імені В.Барвінського» в її користь понесені судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що вона з вересня 1970 року по 05.01.2018 року працювала у відповідача. На даний час пенсіонер.

Керуючись Законом України «Про звернення громадян», 21.01.2020 року вона звернулася із заявою до відповідачів, в якій просила надати їй належним чином оформленні (завірені) копії документів.

На вказану заяву відповідачем на її адресу надіслано лист вих..№34 від 31.01.2020, наступного змісту: «…при звільненні з вами було проведено повний розрахунок та видано всі необхідні документи відповідно до статей 47, 116 КЗпП України. Інші документи будуть надані на вимогу суду».

Вважає, що надана відповідь є формальною та не відповідає суті звернення.

10 березня 2020 року вона вдруге звернулася до директора музичного коледжу ОСОБА_2 з листом, в якому просила надіслати на її адресу цінним листом з описом вкладення її трудову книжку (яку їй не було видано при звільненні) та довідку про нараховану та виплачену премію до Дня працівників освіти (професійне свято) за 2018 рік, однак, на цей лист жодної відповіді не отримала, затребувані документи відповідачі їй не надіслали.

Ухвалою від 27.05.2020 відкрито провадження в справі та постановлено розглядати таку в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін 16.06.2020, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Дана ухвала надсилалась сторонам по справі і така позивачем отримана 30.05.2020 та відповідачем 29.05.2020.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

16.06.2020 відповідач подав відзив на позовну заяву суду та докази направлення такого позивачу.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з вересня 1970 року по 05.01.2018 року працювала у відповідача. На даний час пенсіонер.

21.01.2020 року вона звернулася із заявою до відповідачів, в якій просила надати їй належним чином оформленні (завірені) копії документів: особовий листок з обліку кадрів; всі документи з її особової справи; її заяву про звільнення з роботи, а також за підписом директора і головного бухгалтера музичного коледжу: довідку про нараховану та виплачену їй заробітну плату за період з 01 жовтня 2018 року по 05 листопада 2018 року; довідку про нараховану та виплачену премію до Дня працівників освіти (Дня вчителя) у жовтні 2018 року. (а.с. 10)

Згідно відповіді вих..№34 від 31.01.2020 на вказану вище заяву, адресованої позивачу: «На ваш лист від 21.01.2020р. повідомляємо, при звільненні з вами було проведено повний розрахунок та видано всі необхідні документи відповідно до статей 47, 116 КЗпП України. Інші документи будуть надані на вимогу суду». (а.с. 11)

Відповідно до вимог статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частина 1 статті 15 Закону України № 393/96-ВР «Про звернення громадян» визначає, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Отже вказана норма гарантує безумовне право особи на одержання відповіді на свою заяву (звернення) від будь-якого суб`єкта звернення незалежно від виду та форми власності, оскільки саме так державою гарантується забезпечення і утвердження прав, свобод та інтересів людини, закріплених Конституцією України та чинним законодавством, що є головним обов`язком держави.

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (частина перша статті 3 Закону України № 393/96-ВР). Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України № 393/06-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Положеннями статті 15 Закону України № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

В частині першій статті 18 вказаного Закону передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Статтею 19 Закону України № 393/96-ВР встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до частини першої етапі 20 Закону України № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України, Закону України № 363/96-ВР громадянами можуть бути оскаржені до суду рішення, дії чи бездіяльність у сфері управлінської діяльності будь-якого органу державної влади чи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, іншої юридичної особи або їх посадових чи службових осіб (суб`єкт оскарження), за винятком актів, перевірку конституційності яких віднесено до повноважень Конституційного Суду України або щодо яких передбачено інший порядок судового оскарження.

Як вже зазначалося вище, стаття 19 Закону України № 393/96-ВР зобов`язує органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб у межах своїх повноважень об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, а у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Із досліджених матеріалів справи вбачається, що відповідачем відповідь на заяву позивача було надано у встановлені Законом України № 393/96-ВР строки, однак, розгляду заяви по суті порушених в ній питань фактично не відбулося, тому відповідачами допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду такого звернення.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів в користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000 (десять тисяч) грн., то суд виходить з наступного:

Частиною 1 статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності такими є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статей 78, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Водночас із наведеного вище, вбачається, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази з боку позивача, які б свідчили про те, що відповідачами заподіяно їй моральну шкоду, а тому позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Виходячи із вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути солідарно в користь: позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 840,80 грн..

На підставі ст.ст. 12, 13, 81, 223, 263, 265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Комунального закладу Львівської обласної ради «Дрогобицький музичний коледж імені В.Барвінського» в особі директора Чумака Юрія Вікторовича за порушення законодавства про звернення громадян.

Зобов`язати директора Комунального закладу Львівської обласної ради «Дрогобицький музичний коледж імені В.Барвінського» Чумак Юрія Вікторовича надати ОСОБА_1 , обгрунтовану відповідь на її заяву від 21 січня 2020 року.

Стягнути солідарно з директора Комунального закладу Львівської обласної ради «Дрогобицький музичний коледж імені В.Барвінського» ОСОБА_2 та Комунального закладу Львівської обласної ради «Дрогобицький музичний коледж імені В.Барвінського» в користь ОСОБА_1 - 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок понесених нею витрат по оплаті судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Дата складення рішення - 16.06.2020 року.

Суддя О.В. Крамар