Справа № 310/4939/20
РІШЕННЯ

Іменем України

06 листопада 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі головуючого судді Богомолової Л.В.,

при секретарі Рибалка Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 16640,00 грн., та судові витрати в розмірі 2102,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивач є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. 12.06.2017 року між позивачем та відповідачем укладено Договір позики №205762 в електронній формі, за умовами якого позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 400,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалась повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика надана строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.4 Договору, дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4 Договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 400,00 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк -еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Таким чином, позивачем належним чином виконані умови Договору позики, в той же час відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останньої утворилась заборгованість за Договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Згідно п. 1.5 Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводилось у відповідності до наступних умов: 1,9% від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; 1,9% процента від суми позики щоденно за кожний день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 цього Договору; 1,9% додатково до основних процентів, від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.3 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 14.07.2020 року становить 16640,00 грн., з яких: 400,00 грн. - основний борг; 8246,00 грн. - заборгованість по відсоткам; 7994,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідач, прийняті на себе зобов`язання за договором позики належним чином не виконав, що порушує законні права та інтереси позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості за договором позики на користь позивача.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно, в тому числі і на сайті «Судової влади України».

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою представника позивача та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження.

22.07.2020 року вказана позовна заява надійшла до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Ухвалою судді від 03.08.2020 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Веллфін» є юридичною особою, діє на підставі Статуту, та зареєстровано як фінансова установи відповідно до розпорядження № 2606 від 27 жовтня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с. 11 свідоцтво про реєстрацію фінансової установи).

З матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2017 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір позики № 205762 в електронній формі, на підставі якого ОСОБА_1 отримав позику в розмірі 400 грн. строком на 30 днів (а.с. 23-27).

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.3. та 1.4. вказаного договору позики, позикодавець зобов`язується надати позичальнику на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 400 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою зазначені у пункті 1.5. цього Договору. Строк дії договору становить 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Позика надається строком на 30 днів. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частиною 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

За ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України «Про електронну комерцію» ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.

Так, частиною 4 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що фізична особа (споживач) послуг у сфері електронної комерції повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.

Згідно пунктів 4.1., 4.2. Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства, оформлює заявку на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. У разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС- повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики - пункт 6.3. правил. У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті - пункт 6.4. правил. Для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету - пункт 6.7. правил.

За пунктами 6.10., 6.11., 6.12. правил визначено, що товариство надає позику у порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики на рахунок банківської платіжної картки зазначено в заявці, перерахування грошових коштів здійснюється в строки не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами; датою укладення договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок.

12 червня 2017 року у визначеному пунктами 4.1, 4.2 Правил порядку відповідач оформив заявку для отримання позики шляхом заповнення усіх полів заявки, які є обов`язковими для заповнення, на підставі якої між сторонами було укладено договір позики в електронній формі.

На виконання умов договору позивачем в порядку, встановленому п.1.4 Договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики -400 грн., оскільки ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, за якими банк-еквайер здійснює зарахування коштів згідно Договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року (а.с. 29).

Таким чином, між сторонами виникли цивільно-правові відносини, пов`язані із виконанням договору позики, укладеного в електронній формі.

Позивач, перерахувавши відповідачу обумовлені грошові кошти, виконав умови договору позики, відповідач зобов`язання за договором позики виконував неналежним чином.

Згідно з наданою ТОВ «ВЕЛЛФІН» довідкою щодо заборгованості за Договором №205762 від 12 червня 2017 року станом на 14 липня 2020 року відповідач має заборгованість у сумі 16640,00 грн., з яких 400,00 грн. - сума основного боргу, 8246 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками, 7994 грн. 00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. (а.с. 28).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернув, внаслідок чого виникла зазначена заборгованість.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.

За умовами укладеного кредитного договору сторони по справі погодили сплату заборгованості за позикою до 12.07.2017 року та розмір процентів за наданою позикою відповідно до укладеного договору № 205762 від 12.06.2017 року.

Так, відповідач зобов`язався відповідно до пункту 1.5 договору позики сплачувати проценти за користування позикою у розмірі 1,9% від суми позики, але не менше 30 грн. за перший день користування позикою, та 1,9 % від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, і 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в пункті 1.2 Договору (30 днів) (30 грн. + 400грн.х 1,9%х29 дн.=250,40 грн.).

Відтак, у межах строку кредитування (з 12 червня 2017 року по 12 липня 2017 року) відповідач мав, зокрема, повернути позивачеві позичені кошти і сплачувати проценти. Після закінчення строку користування позикою, починаючи з 13 липня 2017 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року (справа № 14-318цс18) та від 07.10.2020 року ( справа №61-1602св20).

Правовідносини, які виникли між сторонами з приводу договору позики, є подібними до правовідносин, які виникають з договорів кредиту, а тому в силу частини 9 статті 10 ЦПК України суд вважає можливим застосувати у цій справі вказані правові позиції.

Тобто, за умовами укладеного договору сторони по справі погодили сплату заборгованості за позикою - 13 липня 2017 року та процентів за наданою позикою відповідно до пункту 1.5.1. Договору позики №205762 від 12.06.2017 року, що складає загальну суму 650 грн.40 коп.

Таким чином, позивач мав право на нарахування процентів за користування позикою лише в межах строку надання позики - по 13 липня 2017 року в розмірі 250,40 грн. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Розгорнутий розрахунок заборгованості за укладеним з ОСОБА_1 договором позики від 12 червня 2017 року № 205762 до суду надано не було, а в наданій довідці на аркуші справи № 28 розраховані відсотки за наданою позикою станом на 14.07.2020 року без зазначення періодів нарахування відсотків та прострочених відсотків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (час тини 1-3 статті 13 ЦПК України).

В силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Порядок подання доказів визначений статтею 83 ЦК України.

Так, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 400,00 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 12 червня 2017 року по 12 липня 2017 року відповідно до пункту 1.5.1. Договору позики №205762 від 12.06.2017 року, що складає 250 грн.40 коп., підлягають задоволенню, а в іншій частині позову про стягнення прострочених відсотків в розмірі 7994,00 грн., та іншої частини відсотків в розмірі 7995 грн. 60 коп. (8246,00 грн. - 250,40 грн.) суд вважає за доцільне відмовити за наведених вище обставин, та їх недоведеністю, оскільки суду незрозуміло на які періоди вони нараховані.

Згідно наданої до суду відповіді з Реєстру територіальної громади м. Бердянська Запорізької області від 29.07.2020 року, відповідач зареєстрований за вказаною адресою в позові, однак відповідно поштових повідомлень за вказаною адресою не мешкає.

Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору, позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи плажіжним дорученням від 15.05.2020 року № 2301 на зазначену суму.

Керуючись ст.ст. 3,4, 12, 76, 306, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер № НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» () заборгованість за договором позики в розмірі 400 (чотириста) гривень 00 копійок та відсотки в розмірі 250 (двісті п`ятдесят) гривень 75 копійок, а всього 650 (шістсот п`ятдесят) гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» () судові витрати в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду як суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а учасником справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, зазначених вище, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін», місцезнаходження: м. Київ, вул. Героїв Севастополя, буд. 48, .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місцеперебування: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 06 листопада 2020 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області Л. В. Богомолова