Справа № 408/2166/20-ц
Провадження № 2/408/1628/20
РІШЕННЯ

іменем України

11 листопада 2020 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі

головуючого - судді Булгакової Г.В.,

при секретарі Ришковій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Біловодськ Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа : Біловодська селищна рада Біловодського району Луганської області, про визнання особи, такою що втратила право користування житловим приміщенням,-

Встановив:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, в якому зазначили, що вони на праві приватної власності є співвласниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . В належній їм квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_4 , яка фактично не проживає за вказаною адресою з січня 2016 року. Речей відповідача у належній позивачам квартирі немає, станом квартири відповідач не цікавиться, не сплачує комунальні платежі та не приймає участі у ремонті вказаного житла. Відповідач на теперішній час проживає за іншою адресою, невідомою позивачам. Відповідач не є членом сім`ї позивачів та не є наймачем. А тому просять суд визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, просили суд розглянути справу за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимогст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених ЦПК України випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно копії свідоцтва про право власності на житло від 10 серпня 1993 року, виданого на підставі наказу ПМК № 146 від 24 червня 1993 № 93 згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками в рівних долях квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , про що здійснено запис в реєстровій книзі за № 15.2.

З копії технічного паспорту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , слідує, що останній виготовлений КП «Біловдське БТІ» на ім`я ОСОБА_1 , який зазначений як власник вказаного житла.

Відповідно до копії домової книги за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 а також відповідач ОСОБА_4 .

Згідно довідки № 4153, виданої позивачу ОСОБА_1 Біловодською селищною радою Луганської області 27 липня 2020 року, відповідач ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту обстеження від 22 липня 2020 року, складеного депутатом Біловодської селищної ради Луганської області Мірошником О.В. за підписами сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , встановлено, що ОСОБА_4 в квартирі позивачів не проживає з 23 січня 2016 року.

Позивачі, звертаючись до суду, посилаються на те, що відповідач ОСОБА_4 не є членом їх сім`ї, та з січня 2016 року не проживає у належній їм квартирі, тому втратила право користування вказаним житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в квартирі, на думку позивачів, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

У відповідності до положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не є членом родини позивачів, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає з січня 2016 року, особистих речей там не має, обов`язки щодо утримання квартири і сплати комунальних послуг не несе, а отже, своєю реєстрацією в цьому житловому приміщенні чинить перешкоди співвласникам житла ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розпорядженні своїм майном. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Біловодський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Г. В. Булгакова