Справа № 180/1490/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
20 листопада 2020 р.
Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Янжули О.С.,
при секретарі - Котовій Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: виконавчий комітет Марганецької міської ради Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
29 вересня 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Марганецької міської ради Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05.02.1979 року.
У належному їй на праві приватної власності будинку за вищевказаною адресою зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується реєстраційним записом в домовій книзі та довідкою про склад сім`ї від 24 вересня 2020 року, яка з моменту прописки, а саме з вересня 2017 року за місцем своєї реєстрації не проживає, що підтверджується актом про не проживання від 24 вересня 2020 року. Остання не являється наймачем або членом сім`ї наймача цього будинку, будь-які домовленості або офіційні договори, угоди між нею, як власником житла та ОСОБА_2 відсутні. Місце перебування відповідачки їй не відомо, ніяких стосунків між собою вони не підтримують, родичами не являються. Комунальні послуги відповідачка не сплачує, участі в утриманні будинку не приймає, її особистих речей у будинку також немає. У зв`язку з цим вона не має можливості звернутися до відповідача з проханням про її добровільне зняття з місця реєстрації, Крім того, вона не може вільно та в повному обсязі реалізувати право приватної власності на нерухоме майно, а тому за захистом своїх прав та інтересів вимушена звернутися до суду з даним позовом.
Просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою суду від 08 жовтня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує , на їх задоволенні у повному обсязі наполягає.
Відповідачка по справі ОСОБА_2 у судове засідання неодноразово не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлялася у встановленому законом порядку. Клопотань від неї також не надходило.
За відомостями центру надання адміністративних послуг міста Марганця Марганецької міської ради від 02 жовтня 2020 року, наданих на запит суду, 01.10.2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 .
У позовній заяві позивач зазначає, що останнім відомим їй місцем реєстрації відповідачки ОСОБА_2 є - АДРЕСА_1 .
У зв`язку з чим відповідачка ОСОБА_2 , крім викликів за вказаною адресою, була викликана до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оголошення про виклик відповідачки опубліковано - 02.11.2020 року.
Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.
Представник виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області у судове засіданні не з' явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлявся у встановленому законом порядку, письмових пояснень щодо позову не надав.
Відповідач ОСОБА_2 у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право скористатись не будь-яким, а певним способом захисту цивільного права, які визначені у частині другій цієї статті, а саме: шляхом дії, яка порушує право.
Отже, належним способом захисту права власності, порушення якого вбачається у наявності перешкод у користуванні належним позивачу будинку, буде припинення дії яка порушує це право, а саме: визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком.
Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є власником будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 05.02.1979 року, посвідченого Марганецькою державною нотаріальною конторою, що підтверджується інформаційною довідкою ДОКП "Марганецьке БТІ від 01.06.1982 року за № 38.
У належному позивачу на праві приватної власності будинку за вищевказаною адресою зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується реєстраційним записом в домовій книзі та довідкою про склад сім`ї від 24 вересня 2020 року.
Відповідачка по справі по теперішній час значиться зареєстрованою у спірному будинку, однак фактично в ньому не проживає з дня реєстрації, а саме: з вересня 2017 року, участі в утриманні будинку вона також не приймає, комунальні платежі не сплачує, її особистих речей у будинку немає. Остання не являється наймачем або членом сім`ї наймача цього будинку, будь-які домовленості або офіційні договори, угоди між позивачем, як власником житла та ОСОБА_2 відсутні.
Як зазначає позивач у позові, місце перебування відповідача їй не відомо, оскільки вона нічого не повідомляла їй про себе, ніяких стосунків між собою вони не підтримують, родичами не являються. У зв`язку з чим позивач позбавлена можливості звернутися до відповідача з проханням добровільно зняття з місця реєстрації. Крім зазначеного позивач не може вільно та в повному обсязі реалізувати право приватної власності на нерухоме майно, а тому за захистом своїх прав та інтересів вимушена звернутися до суду.
Актом від 24 вересня 2020 року, затвердженого головою квартального комітету 14 кварталу Марганецької міської ради та підписами сусідів підтверджується, що ОСОБА_2 значиться зареєстрованою у будинку АДРЕСА_1 , однак за вказаною адресою не проживає з моменту прописки.
Факт реєстрації відповідача за даною адресою підтверджується також і довідкою про реєстрацію місця проживання особи центру надання адміністративних послуг міста Марганця Марганецької міської ради від 02 жовтня 2020 року.
У судовому засіданні встановлено, що відповідач мала можливість користуватися спірним житловим приміщенням, ніяких перешкод їм позивач не чинила, поважних причин для її відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало, відтак її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Внаслідок створених відповідачами перешкод, позивач позбавлена охоронюваного законом права користування власністю.
Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11).
Відсутність відповідача за місцем мешкання понад одного року, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником будинку та відповідачкою, дають суду підстави зробити висновок, що відповідачка, не мешкаючи в спірному житловому приміщенні більш ніж одного року, без поважних причин, втратила право користування житловим приміщенням, у зв`язку з чим підлягає визнанню такою в судовому порядку.
На підставі викладеного та аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, визнавши ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.
Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.316,319,321,391 ЦК України, ст.ст. 2,3,4,6,9,10,12,13,19,28,76,81,141,247,258,259,263-265,274-277,280-283,289,354-355 ЦПК України, суд-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: виконавчий комітет Марганецької міської ради Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовільнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 гривень 80 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: О. С. Янжула