Житомирський апеляційний суд
Справа №275/1109/18 Головуючий у 1-й інст. Данилюк О. С.
Категорія 5 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 14 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Данилюк О.С.

у цивільній справі №275/1109/18 за позовом ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради Житомирської області, ОСОБА_2 про виділення частки в натурі з майна спільної часткової власності, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив виділити йому в натурі у власність Ѕ ідеальну частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , а саме хлів літера «Б», хлів літера «В», погріб літера «Пг», вбиральня літера «У», що являється об`єктом спільної часткової власності. В обґрунтування поданого позову зазначав, що він є власником Ѕ частини вказаного вище житлового будинку відповідно до договору дарування, посвідченого 28.11.2014 року приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області. При цьому належна йому Ѕ частина спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в натурі не виділена, що порушує його право повноцінно володіти своєю часткою майна на власний розсуд. За таких обставин на підставі ч.1,3 ст.364 ЦК України просив суд позов задовольнити.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 14 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. Грошові кошти в сумі 1146,00 грн., внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок Брусилівського районного суду Житомирської області згідно квитанції № 188 від 24 червня 2020 року в рахунок компенсації за відступ від рівності часток в домоволодінні, повернуто ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального Підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з поданням доказів у справі, 626,00 гривень.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог відповідно до варіанту №1 висновку судової оціночно-будівельної і будівельно-технічної експертизи та вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що єдиною підставою відмови у задоволенні позову, на думку суду, є неотримання спадкоємцем ОСОБА_3 - відповідачкою ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом та державної реєстрації права власності на будинок. Проте, такі висновки суду, на думку апелянта, є помилковими, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону. Апелянт вважає, що висновки суду в цій частині суперечать положенням ст.41 Конституції України та ст.ст.316-319,364 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Вважає, що вирішення судового спору щодо поділу спірного нерухомого майна не залежить від отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що визнання права власності на майно, що залишиться після виділу ідеальної частки іншого співвласника у спільній частковій власності, що не набув у встановленому порядку права власності на нерухоме спадкове майно, не відповідає положенням статті 328,334,1297 ЦК України.

Проте такий висновок суду є передчасним.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 23.12.1996р., виданого Брусилівською селищною радою Житомирської області на підставі договору передачі №201 від 31.12.1996р., ОСОБА_3 належав будинок АДРЕСА_1 . Право власності за ОСОБА_3 на вказаний будинок було зареєстровано в КП «Житомирське обласне міжміське БТІ» 27.01.2010р. (а.с.59,83 т.1).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законом строк звернулись ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.33,81 т.1).

14.07.2010 р. нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори Житомирської області Отрищенко О.І. ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом до майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться у АДРЕСА_1 , та належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , матері ОСОБА_6 , яка прийняла спадщину після її смерті, але не встигла оформити своїх спадкових прав. При цьому свідоцтво про право на спадщину на інших спадкоємців на Ѕ частину житлового будинку не видавалось. Право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться у АДРЕСА_1 , було зареєстровано в КП « Житомирське обласне міжміське БТІ» за ОСОБА_5 06.08.2010 р. (а.с.88,89 т.1).

04.11.2010р. ОСОБА_5 подарував Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться у АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по ј частині будинку кожній, що підтверджується копією договору дарування Ѕ частини житлового будинку, посвідченого 04.11.2010р. нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори Житомирської області Отрищенко О.І. (а.с.96 т.1).

28.11.2014р. на підставі укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони договору дарування Ѕ частини будинку, посвідченого приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Отрищенко О.І., ОСОБА_1 , позивач у даній справі, набув право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться у АДРЕСА_1 (а.с.7).

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після його смерті із заявою про прийняття спадщини до Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області звернулась його дочка ОСОБА_9 (а.с.131,132 т.1). При цьому син померлого ОСОБА_10 подав до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини. Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 не видавалось.

Також встановлено, що ОСОБА_9 10.09.2013 р. зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_12 (а.с.156 т.1).

Крім того встановлено, що ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та спадкова справа після його смерті не заводилась (а.с.188,204 т.1 ).

Тобто, Ѕ частина спірного будинковолодіння належить позивачеві, а на іншу Ѕ частину відкрилася спадщина, яку прийняла в установленому законом порядку відповідачка ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватись і розпоряджатись належним їм у певних частках майном, що складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому.

При цьому згідно ст.356 ЦК України суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Згідно ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до вимог ч.1,3 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У ч.2 ст.364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч.2 ст.183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч.1 ст.183 ЦК України).

Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст.183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №908/03.20 від 20.03.2020р. поділ в натурі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з незначним відхиленням від рівності часток співвласників є можливим за двома варіантами (а.с.215-242 т.1). При цьому за висновком експерта для ізоляції виділеної частини житлового будинку у кожному з варіантів необхідно зробити певні перепланування та переобладнання та власником, частка якого збільшиться в результаті виділу майна в натурі, має бути сплачена іншому власнику відповідна грошова компенсація.

Після проведення експертизи ОСОБА_1 згідно вказаного висновку експерта було внесено на депозитний рахунок суду згідно квитанції №188 від 24 червня 2020 року 1146 грн. в рахунок подальшої компенсації іншому співвласнику спірного домоволодіння за зменшення його ідеальної частки у спільній частковій власності у вказаному домоволодінні при його поділі в натурі (а.с.22 т.2).

За наведених обставин, виділ спірного нерухомого майна можливий без втручання в несучі конструкції будку.

Спростовуючи висновки суду щодо неможливості виділу через неоформлення спадщини відповідачкою, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

У відповідності до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її . Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК).

Крім того, відповідно до ст.ст.1296,1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Аналіз вказаних норм дає підстави вважати про наявність у спадкоємців певного кола обов`язків, обумовленого настанням певних обставин. Бездіяльність спадкоємця із виконання такого обов`язку не підтверджує його відмову від спадщини, а ухилення від виконання якого може бути розцінене, як умисна поведінка з метою уникнення відповідальності.

Власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших осіб.

В даному випадку неотримання відповідачкою свідоцтва про право на спадщину не може позбавляти позивача права на виділ належної йому частини будинку.

Отже, відповідно до положень статей 1268, 1296 ЦК України саме ОСОБА_2 як власник спадкового майна несе тягар належного користування спільним нерухомим майном. Відсутність державної реєстрації прав на це майно, яку вона свідомо не проводить, не звільняє останню від виконання обов`язків власника.

Виділ належної позивачеві частки можливо провести на підставі 1 варіанту висновку експертизи. Обрання саме цього варіанту апеляційний суд обумовлює тим, що він більш наближений до розміру належних сторонам часток у спільному майні.

За наведених обставин та відповідно до положень п.3 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат.

Тому, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору при зверненні з позовом до суду першої інстанції, за подачу апеляційної скарги у розмірі 1762,00 грн.(704,80+1057,20), а також половину витрат за проведення експертизи, оскільки остання проведена в інтересах обох сторін.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 14 вересня 2020 року скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Виділити ОСОБА_1 в натурі 51/100 ідеальну частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: веранди 1-1 площею 7,8 кв.м., коридора 1-2 площею 5,7 кв.м., кладовки 1-5 площею 3,3 кв.м., котельні 1-6 площею 3,1 кв.м., кладовки 1-7 площею 1,5 кв.м., кухні 1-8 площею 8,1; сараю літ.«Б» площею 40,3 кв.м., вбиральні літ.«У» площею 1,3 кв.м., загальною вартістю 86646 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на виділену в натурі 51/100 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на виділену йому частину домоволодіння.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у зв`язку зі зміною часток у праві спільної власності у розмірі 1146,00 грн.

Зобов`язати ОСОБА_1 для перепланування і ізоляції виділеної йому частини житлового будинку за власний рахунок виконати наступні роботи:

-замурувати дверну пройму між приміщеннями поз.1-2 та поз.1-4;

-замурувати дверну пройму між приміщеннями поз.1-2 та поз.1-3;

-демонтувати перегородку між приміщеннями поз.1-2 та поз.1-8, збільшивши площу приміщення та обладнати дане приміщення під житлову кімнату;

-приміщення поз.1-1 обладнати під кухню відповідно до вимог ДБН.

-виконати внутрішнє оздоблення новоутворених перегородок/стін, в місцях пробивання та замуровування дверних пройм.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5260,5 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 06.11.2020 року.