Провадження №4-с/523/87/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2020 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Дяченко В.Г..

за участю секретаря Мица А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Одеса, скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щеглової Євгенії Віталіївни, начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю заінтересованої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», -

ВСТАНОВИВ

Постановою Верховного Суду від 10.06.2020 року ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 21.05.2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19.12.2019 року по даній справі скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії начальника та головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність начальника та державного виконавця у виконавчому провадженні щодо не повернення йому автомобіля марки Мітсубісі Лансер, р/н НОМЕР_1 , вилученого у нього 15.10.2017р. в межах виконавчого провадження №51435018, зобов`язавши їх повернути йому вказаний вище автомобіль, або іншим чином відновити його порушені права на вилучений у нього транспортний засіб.

Скарга мотивована тим, що державним виконавцем при виконанні рішення суду, яким з нього користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» була стягнута сума боргу у розмірі 544192,84доларів США, був вилучений транспортний засіб марки Мітсубісі Лансер, р/н НОМЕР_1 . Постановою державного виконавця від 01.10.2018 року було закінчено виконавче провадження №51435018 про примусове виконання рішення суду. Проте, вилучений транспортний засіб йому повернутий не був, а пред`явлені ним звернення до начальника відділу та державного виконавця були залишені без реагування. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Разом із скаргою заявлено клопотання про поновлення скаржнику строку на звернення із скаргою, оскільки про ігнорування повернення скаржнику вилученого майна та невиконання суб`єктом оскарження вимог ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» йому стало відомо 05.11.2018 року, після отримання листа відділу примусового виконання рішень, а скарга подалась поштовим відправленням 13.11.2018 року, тобто в межах 10-денного строку.

Представник заявника ОСОБА_2 надав суду заяву про розгляд справи за відсутності боржника ОСОБА_1 та його представника, підтримав скаргу, просить її задовольнити.

Державний виконавець Щеглова Є.В. та представник відділу примусового виконання рішень Янковська І.В. в судовому засіданні 09.09.2020 року заперечували проти задоволення скарги посилаючись на її безпідставність. В судове засідання 12.11.2020 року не з`явились, заяв та клопотань не надали.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не забезпечило участі свого представника у судове засідання без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, прийшов до наступного висновку.

З 18 липня 2016 року у УДВС ГТУЮ в Одеській області перебувало виконавче провадження № 51435018 з виконання виконавчого листа № 523/568/15-ц, виданого 23 березня 2016 року Суворовським районним судом м. Одеси, про стягнення на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 травня 2015 року солідарно зі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № ML-507/015/2008 від 02 квітня 2008 року станом на 16 липня 2014 року у розмірі 6 370 960,27 гривень еквівалент 544 192,84 доларів США, а також судових витрат з кожного по 3 654,00 грн (том 1, а. с.37-40, 46, 48).

18 липня 2016 року державним виконавцем УДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_1 (том 1, а. с. 50).

Відповідно до акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 15 жовтня 2017 року автомобіль марки Мітсубісі Лансер, реєстраційний номер НОМЕР_1 тимчасово затриманий та доставлений для зберігання на спеціальний майданчик (том 1, а. с. 10).

30.01.2018 року головним державним виконавцем Щегловою Є.В. складено доручення Арцизькому В ДВС ГТУЮ в Одеській області про проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна ОСОБА_1 , а саме - автомобіля марки Мітсубісі Лансер, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т.1 а.с.101).

На підставі постанови начальника Арцизького районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області про опис та арешт майна (коштів) боржника від 12.02.2018 року відповідальним зберігачем описаного та арештованого автотранспортного засобу призначений ОСОБА_4 (паспорт серії НОМЕР_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Зберігач під розпис попереджений про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна (том 1, а. с. 139-142).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25.09.2018 року у справі № 523/568/15-ц заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси скасовано та призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання (том 1, а. с. 131).

Постановою державного виконавця від 01.10.2018 року виконавче провадження № 51435018 було закінчено на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку зі скасуванням ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25.09.2018 року заочного рішення суду від 26 травня 2015 року. На підставі статті 40 Закону №1404-УІІ державним виконавцем скасовані заходи забезпечення примусового виконання рішення суду (том 1, а. с. 3).

08.10.2018 року ОСОБА_1 отримав постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 51435018 (том 1, а. с. 134). Зазначена постанова не оскаржувалась.

24.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області із заявою про повернення йому вилученого автомобіля Мітсубісі Лансер, реєстраційний номер НОМЕР_1 (том 1, а. с. 6).

30.10.2018 року УДВС ГТУЮ в Одеській області надало відповідь на заяву ОСОБА_1 , у якій повідомлено про закінчення виконавчого провадження та роз`яснено право на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження (том 1, а. с. 7). Зазначену відповідь ОСОБА_5 отримав 07.11.2018 року (а.с.5т.1).

Отже, ОСОБА_1 не реалізував своє право на звернення із скаргою до суду, в строки що визначені ст.449 ЦПК України, на дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи, в межах виконавчого провадження №51435018, отримавши постанову про закінчення виконавчого провадження 08.10.2018 року та не оскарживши її по теперішній час.

Фактично, ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність посадових осіб ДВС та просить суд зобов`язати їх вчинити виконавчі дії поза межами закінченого виконавчого провадження, що не передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Для чого заявив клопотання про поновлення строку для оскарження цієї бездіяльності.

Також, ОСОБА_1 не надав суду доказів поважності пропуску строку звернення до суду між датою отриманням постанови про закінчення виконавчого провадження 08.10.2018 року та кінцевим строком подачі скарги 19.10.2018 року, що не дає можливості суду поновити строки та захистити його права та інтереси відповідно до положень Розділу VII ЦПК України.

ОСОБА_1 не втратив право на вибір іншого, ефективного, способу судового захисту в разі доведення що вилучене у нього майно, як предмет зберігання у зберігача відсутній і він зобов`язаний нести передбачену законом відповідальність за його втрату.

Суд не вбачає в означених у скарзі діях головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щеглової Євгенії Віталіївни та начальника цього відділу, порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» та вчинення їх за межами повноважень під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 51435018.

Отже, скарга та клопотання про поновлення строку її подання необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно із частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання).

Згідно із частиною шостою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до положень статей 447 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК України.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

За вимогами ч.1, 4 ст. 12 Закону №1404-УІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.1 п.5 ст.39 Закону №1404-УІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Наслідки закінчення виконавчого провадження регламентовані статтею 40 Закону №1404-УІІІ, зокрема частиною 1 якою визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Під іншими діями, в контексті справи, яка розглядається слід розуміти вчинення державним виконавцем дій, пов`язаних з поверненням арештованого та переданого на відповідальне зберігання транспортного засобу, що належить ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження.

Обставини, що викладені у листах державного виконавця від 02.11.2018р., 04.12.2018р., 14.02.2019р. якими було зобов`язано ОСОБА_4 передати автомобіль марки Мітсубісі Лансер, р/н НОМЕР_1 його власнику ОСОБА_1 , та в повідомленні про вчинення злочину з боку ОСОБА_4 за статтею 388 КК України - стосуються інших правовідносин, що виникли між державним виконавцем та відповідальним зберігачем.

Відповідно до частин 1,3 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 39,40 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447, 451, ЦПК України,

УХВАЛИВ

Відмовити в поновленні строку ОСОБА_1 на звернення до суду із скаргою на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щеглової Євгенії Віталіївни, начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю заінтересованої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щеглової Євгенії Віталіївни, начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю заінтересованої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня виготовлення повної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена та підписана суддею 17.11.2020 року.

Суддя