Справа № 932/9899/20
Провадження №2/932/3803/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцева Т.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_2 ) про забезпечення позову ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_3 ) про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування запису в Державному реєстрі речових прав, визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

30.10.2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування запису в Державному реєстрі речових прав, визнання права власності на нерухоме майно, шляхом заборони відчуження (накладення арешту) групи нежитлових приміщень № 39 загальною площею 262,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , що належать на праві власності ОСОБА_3 ; заборони суб`єктам державної реєстрації прав в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», в тому числі виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам юридичним особам публічного права, у трудових відносинах з якими перебувають державні реєстратори, всім державним реєстраторам прав на нерухоме майно у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», в тому числі нотаріусам, державним та приватним виконавцям, проводити дії щодо державної реєстрації (перереєстрації) прав власності, інших речових прав на групу нежитлових приміщень № 39 загальною площею 262,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

В обґрунтування заяви представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилається на те, що ОСОБА_1 звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із вказаним позовом. ОСОБА_3 , набула право власності на групу нежитлових приміщень № 39 загальною площею 262,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 за договором купівлі-продажу від 15.06.2016р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. Дізнавшись про існування спору та подачу позовної заяви щодо визнання вказаного договору недійсним, ОСОБА_3 намагається позбутись спірної нерухомості, що підтверджується розміщенням об`яви щодо продажу спірної нерухомості в мережі Інтернет, тому є достатні підстави вважати, що відповідач здійснить відчуження належного йому майна з метою ухилення від його повернення ОСОБА_1 і це зробить виконання рішення суду неможливим у разі його постановлення на користь позивача, а відтак порушить її право на судовий захист. ОСОБА_3 мешкає в м. Одесі та не користується особисто групою нежитлових приміщень № 39 загальною площею 262,6кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , вказані приміщення не придатні для проживання, а тому можуть бути використані з комерційною метою та бути вкладом в статутний капітал підприємства, а відтак є велика вірогідність того, що ОСОБА_3 , дізнавшись про існування спору та подачу позовної заяви щодо визнання вказаного договору недійсним, буде намагатися використати спірну нерухомість в комерційних цілях, створивши юридичну особу і в подальшому продавши лише долю в статутному капіталі.

Заявник зазначає, що вказані в заяві про забезпечення позову міри забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами, співмірність заходу забезпечення позову, який застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається, а оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії або забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору, або майна відповідача. В даному випадку предмет позову повністю співпадає з його забезпеченням, так як за позовними вимогами відповідач має втратити на нього право власності в повній мірі. Вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи можливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу; накладення тимчасового арешту на вказане майно не завдасть будь-якої шкоди відповідачу, в зв`язку з цим немає необхідності у застосуванні зустрічного зобов`язання.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2020 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної заяви про забезпечення позову. В зв`язку з перебуванням на лікарняному, дана заява отримана суддею 09.11.2020 року.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та додані до неї копії документів, ознайомившись з матеріалами цивільної справи, суд вважає наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Відповідно до ч.6, 7, 8 цієї статті - залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

У відповідності до п.п. 1, 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.08.2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла поштою позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2020 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи.

Ухвалою судді від 01.09.2020 року вказана позовна заява була залишена без руху в зв`язку з тим, що не відповідала вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України з наданням позивачу строку для усунення вказаних в ухвалі її недоліків.

01.09.2020 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська на виконання положень ч.6 ст. 187 ЦПК України на адресу Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Уаравління паспортної роботи, громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУДМС в Одеській області було направлено запит про надання відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_3 , який був отриманий зазначеною установою 18.09.2020 року.

24.09.2020 року позивачем до суду на виконання ухвали суду від 01.09.2020 року надана заява про усунення недоліків позовної заяви.

27.10.2020 року до суду з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надійшла інформація про зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_3 .

Ухвалою судді від 27.10.2020 року у даній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 13.11.2020 року.

В наданому суду позові позивач просить визнати в цілому недійсним договір купівлі-продажу від 15.06.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , щодо купівлі-продажу групи нежитлових приміщень № 39 загальною площею 262,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на групу нежитлових приміщень № 39 загальною площею 262,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , за № 15100175; визнати право власності на Ѕ частину групи нежитлових приміщень № 39 загальною площею 262,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01; стягнути з відповідача на її користь понесені витрати по справі.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «Консоль ЛТД» був укладений договір пайової участі у будівництві № 1127/304-51 від 17.03.2008 року, за яким ОСОБА_4 сплатив пай в розмірі 677600 доларів США, проте ТОВ фірма «Консоль ЛТД» свої зобов`язання не виконала, а тому за рішенням Київського районного суду міста Сімферополя від 10.07.2012р. по справі №2/0109/2393/2012 на користь ОСОБА_4 було стягнуто компенсацію паю в розмірі 677600 доларів США та 3 326,30грн. судового збору. В межах виконавчого провадження щодо виконання вказаного рішення суду між ТОВ фірма «Консоль ЛТД» та ОСОБА_4 було укладено мирову угоду від 16.10.2012р., яка затверджена ухвалою Київського районного суду міста Сімферополя від 21.11.2012р. по справі №2/0109/2393/2012, за умовами якої замість грошей ОСОБА_4 став власником групи нежитлових приміщень № 39 загальною площею 262,6кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

17.08.2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 17.08.2002 р. Договір пайової участі у будівництві № 1127/304-51 від 17.03.2008 року ОСОБА_4 уклав в інтересах сім`ї і за таких обставин група нежитлових приміщень № 39 загальною площею 262,6кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яку ОСОБА_4 набув, реалізовуючи вказаний договір, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 (як дружини так і чоловіка), вказані нежитлові приміщення не можуть бути особистою приватною власністю чоловіка, оскільки не підпадають під майно, перелічене в ст.57 СК України. Посилаючись на положення Сімейного Кодексу України, заявник зазначає, що за таких обставин ОСОБА_1 з моменту затвердження ухвалою Київського районного суду міста Сімферополя від 21.11.2012р. по справі №2/0109/2393/2012 мирової угоди між ТОВ фірма «Консоль ЛТД» та ОСОБА_4 набула право спільної сумісної власності на групу нежитлових приміщень № 39 загальною площею 262,6кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , і зазначене нерухоме майно знаходиться в спільній сумісній власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Також позивач у позові вказує на те, що ОСОБА_6 від імені ОСОБА_4 без відома його дружини ОСОБА_1 продав групу нежитлових приміщень № 39 загальною площею 262,6кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 15.06.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. Саме ОСОБА_6 зазначив в п.3.1. вказаного договору, що ОСОБА_4 на момент набуття нерухомості у власність в зареєстрованому шлюбі не перебував, не проживав однією сім`єю та не вів спільного господарства з іншою особою. Окрім того, в цьому ж пункті договору зазначено, що станом на 15.06.2016 року ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі не перебуває, не проживає однією сім`єю та не веде спільного господарства з іншою особою. З наведеного вбачається, що ОСОБА_6 від імені ОСОБА_4 продав зазначене нерухоме майно, не питаючи згоди та взагалі не повідомивши про продаж його дружину ОСОБА_1 . Так як частки в спільній сумісній власності в зазначеному нерухомому майні не виділені навіть в ідеальні, то договір купівлі-продажу від 15.06.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ,0 є недійсним в цілому. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер і лише при оформленні спадщини вона з`ясувала, що її чоловік за життя без її згоди продав вказане нерухоме майно.

Тобто із даних позовних вимог вбачається наявність спору щодо правомірності укладання договору купівлі-продажу від 15.06.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А., за яким вищевказане нерухомого перейшло у власність відповідачки, та щодо вимог позивачки про визнання за нею права власності на Ѕ частину зазначеного нерухомого майна.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № від 03.08.2020 року право власності на групу нежитлових приміщень № 39 загальною площею 262,6кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі оспорюваного у даній справі договору купівлі-продажу, виданого 15.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А.

На підтвердження вимог заяви про забезпечення позову представником позивача надано суду роздруківки з Інтернет-мережі скріншоти сторінок веб-сайтів БЕСПЛАТКА від 03.09.2020 року та DOM.RIA від 03.09.2020 року, з яких вбачається розміщення в Інтернеті оголошень щодо продажу нерухомості за вищевказаною адресою і з їх змісту вбачається про продавцем цієї нерухомості є власник на ім`я « ОСОБА_7 ».

Представник позивача вважає, що таким чином відповідач, дізнавшись про наявність даного спору та подачу позовної заяви позивачем щодо визнання вказаного договору недійсним, намагається позбутись спірної нерухомості, тому є достатні підстави вважати, що вона здійснить відчуження зазначеного нерухомого майна з метою ухилення від його повернення ОСОБА_1 , що зробить виконання рішення суду неможливим у разі його постановлення на користь позивача, чим буде порушено її право.

Оскільки забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, приймаючи до уваги той факт, що з наданих позивачем доказів вбачається про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову, зважаючи на наявність і мережі Інтернету оголошень про продаж спірного нерухомого майна, враховуючи зміст позовних вимог позивача, яка оспорює у даній справі законність набуття відповідачкою у власність цього майна та заявляє своє право власності на його Ѕ частину, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

В заяві про забезпечення позову представник позивача, зокрема, просить заборонити відчуження (накласти арешт) вказаного нерухомого майна.

Однак, суд вважає, що накладення арешту на майно є не співмірним у даному випадку заходом забезпечення позову, оскільки арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби та полягає у проведенні опису, оголошення заборони розпоряджатися, а в разі потреби в обмеженні права користування майном.

Виходячи з вимог ст. 150 ЦПК України, яка, окрім арешту передбачає і такий вид забезпечення позову, як заборона вчиняти певні дії, а також враховуючи інтереси як позивача так і відповідача, зважаючи на обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з розумності, обґрунтованості і адекватності його вимог щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог та спроможності таких заходів забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; та з огляду на те, що невжиття заходів забезпечення позову може дійсно утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі відчуження відповідачем у будь-який спосіб вказаного нерухомого майна, суд вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження групи нежитлових приміщень № 39 загальною площею 262,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , які належать на праві власності ОСОБА_3 ; заборони суб`єктам державної реєстрації прав в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», в тому числі виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам юридичним особам публічного права, у трудових відносинах з якими перебувають державні реєстратори, всім державним реєстраторам прав на нерухоме майно у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», в тому числі нотаріусам, державним та приватним виконавцям, проводити дії щодо державної реєстрації (перереєстрації) прав власності, інших речових прав на групу нежитлових приміщень № 39 загальною площею 262,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 157 ЦПК України, примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 154, 157 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_2 ) про забезпечення позову ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_3 ) про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування запису в Державному реєстрі речових прав, визнання права власності на нерухоме майно, - задовольнити частково.

Заборонити відчуження групи нежитлових приміщень № 39 загальною площею 262,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , що належать на праві власності ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Заборонити суб`єктам державної реєстрації прав в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», в тому числі виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам юридичним особам публічного права, у трудових відносинах з якими перебувають державні реєстратори, всім державним реєстраторам прав на нерухоме майно у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», в тому числі нотаріусам, державним та приватним виконавцям, проводити дії щодо державної реєстрації (перереєстрації) прав власності, інших речових прав на групу нежитлових приміщень № 39 загальною площею 262,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Зазначені заходи забезпечення позову вжити до вирішення спору по суті.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її постановлення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Копію ухвали направити для виконання до Державної реєстраційної служби, учасникам справи.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повного тексту ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років.

Суддя Т.О. Кудрявцева