Справа №672/1731/18
Провадження №2/672/5/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2020 року Городоцький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого Сакенова Ю.К.

за участю секретаря Ратушняк Л.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника Городоцької міської ради Панасюка А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городок цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Городоцької міської ради про скасування рішення органу місцевого самоврядування,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та Городоцької міської ради про скасування рішення органу місцевого самоврядування, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку та господарських будівель, розташованих по АДРЕСА_1 , які позивач набула у власність в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказана нерухомість розташована на земельній ділянці, яка була передана рішенням чотирнадцятої сесії Радковицької сільської ради від 12 серпня 1993 року у приватну власність покійній матері позивача - ОСОБА_6 відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року та ст.56 ЗК України, в редакції, яка діяла на той час, у розмірі 0,46 га, у тому числі - для обслуговування будівель 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,21 га.

Напередодні, рішенням виконавчого комітету Радковицької сільської ради від 10 червня 1993 року, ОСОБА_6 було додано 0,09 га земельної ділянки із господарства ОСОБА_7 .

На сьогодні рішення чинне, додана земельна ділянка рахується за погосподарським номером позивача.

Позивачу осінню 2018 року стало відомо про приватизацію відповідачем ОСОБА_2 земельної ділянки, яка межує із господарством позивача, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у розмірі 0,25 га.

Так, серед додатків до позову, міститься рішення сесії Радковицької сільської ради від 24 жовтня 2017 року №2-19/2017 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у приватну власність», яким затверджена технічна документація для передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:0007 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у розмірі 0,25 га за адресою АДРЕСА_2 . У той час, відповідач проживає у АДРЕСА_3 .

Позивач вважає, що відповідачу ОСОБА_2 незаконно, в порушення права позивача, наданий дозвіл на розроблення технічної документації проектів землеустрою за цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та затверджено технічну документацію оскаржуваним рішенням, а тому, означене рішення органу місцевого самоврядування не може залишатись в силі.

Згідно акту обстеження від 06.12.2017 року, комісія вказує, що на території господарства ОСОБА_2 незаконно ОСОБА_4 побудований сінник, а відповідач ґрунтує свої вимоги на тому, що вона придбала житловий будинок та господарські споруди і тому їй передано у власність землю для їх обслуговування.

Відповідно до вимог ст.377 Цивільного кодексу України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю, споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розмішені, без зміни її цільового визначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Відносини, пов`язані із виникненням прав на земельну ділянку у зв`язку із виникненням прав на будівлі і споруди, що на ній знаходяться, врегульовані і вимогами ст.120 Земельного кодексу України, яка закріплює, по суті, самостійні правові режими земельної власності і власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти нерухомості, тому перехід права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна не тягне за собою автоматичного переходу права власності на земельну ділянку, на якій розташована будівля (споруда). Перехід права власності на землю вимагає в цьому випадку окремого договірно-правового регулювання шляхом укладення відповідних цивільно-правових угод між власником земельної ділянки і набувачем будівлі (споруди). Такими угодами можуть бути договори купівлі-продажу, дарування, міни земельної ділянки.

Очевидною є та обставина, що у відповідача ОСОБА_2 відсутні подібні угоди на оспорювану земельну ділянку.

Проте, за даними кадастрового плану земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 , на переданій їй земельній ділянці зазначені будівлі.

Відповідно до припису ч.2 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей, а, відповідно до ч.3 ст.158 цього ж Кодексу, у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішеннями органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Вказаним Декретом Кабінету Міністрів України №15-92 від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок», сільським, селищним, міським Радам народних депутатів було постановлено забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок. наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про щo робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Частиною 1 Перехідних положень ЗК України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

З огляду на вимоги п.7 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, «Громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки».

В силу вимог ч.2 ст.152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 передбачено, що «Згідно зі статтею 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів».

Згідно п.11 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 р. №7, «Розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність».

При цьому, стаття 141 ЗК України містить виключний перелік підстав для припинення права користування земельними ділянками, жодна із яких у даних правовідносинах не може бути застосована, а тому, позивач незаконно позбавлений права на частину наданої та належної йому за законом земельної ділянки.

Зважаючи на викладене позивач просить визнати незаконним рішення сесії Радковицької сільської ради від 24 жовтня 2017 року №2-19/2017 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у приватну власність», яким затверджена технічна документація для передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:0007 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у розмірі 0,25 га за адресою АДРЕСА_3 .

АДРЕСА_4 ради ОСОБА_8 позов не визнав та пояснив, що земельна ділянка за кадастровим номером :03:002:0007 передана ОСОБА_2 відповідно до вимог Земельного кодексу України та інших нормативно правових актів.

Представник ОСОБА_2 позов не визнав і пояснив, що у даній справі відсутні будь-які вимоги до відповідача ОСОБА_2 , а підставою цього позову є спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з приводу будівництва останньою сінника на території земельної ділянки ОСОБА_2 , який розглядається Городоцьким районним судом у справі 672/1195/18.

ОСОБА_2 не заперечує факт належності ОСОБА_9 житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,46 га, яка була передана у приватну власність ОСОБА_5 . Однак заперечує факт належності ОСОБА_9 земельної ділянки площею 0,09 га яка була додана ОСОБА_5 рішенням виконкому Радковицької сільської ради Городоцького району від 10.06.1993 року за рахунок землі ОСОБА_7 , оскільки в цьому рішенні мова йде лише про задоволення заяви ОСОБА_5 , а не про передачу їй земельної ділянки. Також відсутнє будь-яке рішення про визнання господарства ОСОБА_7 . відумерлим. Крім того земля не могла передаватись ОСОБА_5 рішенням виконкому, оскільки це питання не відноситься до повноважень зазначеного органу.

Таким чином у ОСОБА_5 на час смерті не було жодного правовстановлюючого документу на земельну ділянку площею 0,09 га, тому ОСОБА_9 відповідно і не могла її успадкувати.

Земельна ділянка по АДРЕСА_2 у 2017 році перебувала у власності ОСОБА_10 , яка успадкувала домоволодіння після смерті своїх батьків. Під час виготовлення технічної документації на цю земельну ділянку, 25.01.2017 р. ОСОБА_4 як власник суміжної земельної ділянки власноручно поставила свій підпис в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_10 , чим засвідчила відсутність претензій.

Після укладення договору купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_2 між ОСОБА_11 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), остання також виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Однак, незважаючи на те, що ця земельна ділянка уже була сформована, а раніше (25.01.2017 р.) погоджені межі залишились незмінними, ОСОБА_4 змінила своє ставлення до цієї штатної процедури з погодження меж та 31.08.2017 р. безпідставно відмовилась від підписання аналогічного акта.

Стверджуючи, що ОСОБА_2 незаконно, в порушення права позивача наданий дозвіл на розроблення технічної документації та її затвердження, позивач не розкрила суть цих тверджень, не обґрунтувала свої вимоги.

Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку та господарських будівель, розташованих по АДРЕСА_1 , які вона набула у власність в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказана нерухомість розташована на земельній ділянці, яка була передана рішенням чотирнадцятої сесії Радковицької сільської ради від 12 серпня 1993 року у приватну власність покійній матері позивача - ОСОБА_6 відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року та ст.56 ЗК України, в редакції, яка діяла на той час, у розмірі 0,46 га, у тому числі - для обслуговування будівель - 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,21 га.

У матері позивача та у ОСОБА_4 відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 0,09 га, яка за твердженнями позивача передана була ОСОБА_5 за рахунок земель ОСОБА_7 . Суд не визнає належним документом на зазначену землю рішення виконавчого комітету Радковицької сільської ради народних депутатів Городоцького району Хмельницької області від 10.06.1993 року, оскільки в ньому мова йде лише про задоволення заяви ОСОБА_5 про додання їй 0,09 га землі на відумерлому господарстві ОСОБА_7 . Проте у справі відсутні документи про визнання господарства ОСОБА_7 відумерлим та про передачу ОСОБА_5 зазначеної земельної ділянки.

Крім того за змістом положень ст.ст. 9, 17, 19 ЗК 1990 р., який був чинним на момент спірних правовідносин, до відання сільських Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території зокрема належить передача земельних ділянок у власність або у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому ст.ст. 17 і 19 цього Кодексу. Передача у власність громадян чи надання в користування земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу. Надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок.

Відповідно до п. 17 ч. 2 ст. 19 Закону України від 7 грудня 1990 року № 553-ХІІ "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве регіональне самоврядування" (цей Закон втратив чинність на підставі Закону № 280/97-ВР від 21.05.97) виключно на пленарних засіданнях Ради народних депутатів вирішуються такі питання як регулювання земельних відносин відповідно до законодавства.

Що стосується відомостей про житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_2 , то згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №83582272 від 28.03.2017 року зазначене домоволодіння знаходиться у власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу р.н. 392 від 28.03.2017 року.

Також слід зазначити, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №103304413 від 10.11.2017 року земельна ділянка площею 0,25 га кадастровий номер :03:002:0007 з цільовим призначенням "для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)", що розташована по АДРЕСА_2 , знаходиться у власності ОСОБА_2 на підставі рішення Радковицької сільської ради Городоцького району Хмельницької області №2-19/2017 від 24.10.2017 року.

Пунктом 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про приватизацію земельних ділянок" (який був чинним на момент виділення земельної ділянки матері позивача в 1993 р.) було передбачено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Державних актів на земельні ділянки площею 0,46 га та 0,09 га ОСОБА_4 суду не надала.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_4 не надала суду доказів, які б підтверджували, що саме ОСОБА_2 захопила належну їй частину земельної ділянки.

Справа не містить об`єктивних даних щодо користування позивачем на законних підставах земельною ділянкою з чітко визначеною межею за адресою: АДРЕСА_1 .

Актом комісії Радковицької сільської ради від 06.12.2017 року встановлено, що на території господарства ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , незаконно збудований сінник громадянкою ОСОБА_4 .

Відсутні дані про порушення ОСОБА_2 меж земельної ділянки ОСОБА_4 і у висновку експерта ОСОБА_12 №691/019.

У своєму поясненні суду експерт вказав, що наявність спірного сінника, що розташований на межі земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не було перешкодою в отриманні у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,25 га по АДРЕСА_2 , оскільки зазначений сінник не є капітальною спорудою.

Визначити наявність порушення права позивача з боку відповідача ОСОБА_2 в зв`язку з самовільним захватом частини належної їй земельної ділянки, на якій розташований сінник, про що ОСОБА_4 зазначила в позовні заяві, за відсутності об`єктивних даних щодо земельної ділянки, яка перебуває в її користуванні, є неможливим.

Необхідно також врахувати, що підстави припинення права власності на земельну ділянку передбачені ст.ст. 140, 142, 143 ЗК України. При цьому позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про існування таких підстав в конкретному випадку.

Слід також зауважити, що посилання представника позивача на те, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,46 га по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_5 , є безпідставним, оскільки спірна земельні ділянка включає в себе земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд 0,25 га а також земельну ділянку для ведення підсобного господарства 0.21 га.

У зв`язку з переходом до ОСОБА_4 права власності на будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування, право на земельну ділянку для ведення підсобного господарства автоматично не набувається, лише на частину земельної ділянки, необхідної для обслуговування будинку.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України (у редакції станом на час придбання ОСОБА_2 будинку, 24.10.2017 року) : «До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).»

Відповідно до п. «г» ч.1 ст. 121 ЗК України: «Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Таким чином ОСОБА_4 не надала у суді доказів, що внаслідок прийняття Радковицькою сільською радою Городоцького району Хмельницької області рішення від 24 жовтня 2017 року №2-19/2017 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у приватну власність», яким затверджена технічна документація для передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:0007 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у розмірі 0,25 га за адресою: АДРЕСА_2 , порушено її право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , що стало підставою для відмови у позові.

Судові витрати розподілити між сторонами відповідно до ст.137, 141 ЦПК України. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджено звітом-розрахунком адвоката Гаджука В.О. та квитанцією про отримання ним від ОСОБА_2 10000 грн.

Керуючись ст. 264, 265, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Городоцької міської ради про визнання незаконним рішення сесії Радковицької сільської ради від 24 жовтня 2017 року №2-19/2017 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у приватну власність», яким затверджена технічна документація для передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:0007 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у розмірі 0,25 га за адресою АДРЕСА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Даний строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий 24.10.2000 року Городоцьким РВ УМВС України в Хмельницькій області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 .

Городоцька міська рада Хмельницької області, , місце знаходження 32000, Хмельницька область, м.Городок, вул.Грушевського, 53.

Повне судове рішення складено 03.07.2020 року.

Суддя Ю.К.Сакенов