Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2020 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Смоляра А.О.

при секретарі Зарубі Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15.04.2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено повністю.

26.06.2019 року, ОСОБА_3 , не погоджуючись з рішенням суду, подав заяву до суду про перегляд заочного рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15.04.2019 року.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 11.11.2019 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення задоволено, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15.04.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики скасовано та призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, проте на адресу суду надійшла заява від представника позивача, в якій просить розгляд справи проводити без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час і місце судового розгляду належним чином, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи без його участі до суду не подавав, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання призначені на 09.12.2019 р., 24.01.2020 р., 11.03.2020 р., 09.04.2020 р., 12.05.2020 р. та 18.06.2020 р. не з`явився, будучи повідомленим про дату, час і місце судового розгляду належним чином, до суду повернулись конверти із вказаною причиною повернення «за закінченням терміну зберігання», заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи без його участі до суду не подавав, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

01.11.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно з умовами якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 50000 доларів США, передача грошових коштів підтверджена розпискою, яка підписана відповідачем.

Згідно п.2.1 Договору позики від 01.11.2017 року, датою повернення позики сторони визначили 01.05.2018 року.

Кошти в розмірі 50 000 доларів США були передані позивачем 01.11.2017 року відповідачу ОСОБА_2 в момент підписання розписки, що вказує на виконання позивачем своїх зобов`язань за договором позики в повному обсязі.

01.11.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики, згідно з умовами якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 36580,49 доларів США та зобов`язався повернути позику частинами згідно графіку до 31.08.2018 року разом з процентами в розмірі 18% річних, передача грошових коштів підтверджена розпискою, яка підписана відповідачем.

Згідно п.5 Договору позики від 01.02.2018 року, датою повернення позики сторони визначили до 18.00 год. 31.08.2018 року.

Відповідно до п. 2 договору позики від 01.02.2018 року сторони домовилися, що повернення позичальником позикодавцеві отриманої ним суми грошових коштів (позики) здійснюється позичальником частками, розмір яких зазначено в графіку повернення позики (Додаток 1), який є невід`ємною частиною даного договору, з остаточним розрахунком 31.08.2018 року.

Згідно п.2 Договору позики від 01.02.2018 року, відсоткова ставка по сумі позики встановлена у розмірі 18% річних.

Також встановлено, що кошти в розмірі 36580,49 доларів США були передані позивачем 02.02.2018 року відповідачу ОСОБА_3 в момент підписання розписки, що вказує на виконання позивачем своїх зобов`язань за договором позики в повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

А згідно ч.2 ст.1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками.

Відповідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю юридичною природою договір позики є реальною оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Але відповідачі до теперішнього часу не повернули позивачу вказану суму боргу у строк, який вказаний у розписках, доказів повернення даного боргу суду не надали.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.14 Постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Згідно офіційного курсу гривні до долара США встановленого Національним банком України вбачається, що станом на 18.06.2020 року 1 доллар США становив 26,776 грн.

Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 не виконав зобов`язання по умовах договору позики від 01.11.2017 року і не повернув ОСОБА_1 кошти в сумі 50000 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 18.06.2020 року (день ухвалення рішення) еквівалентно 1 338 800,00 грн. та ОСОБА_3 не виконав зобов`язання по умовах договору позики від 01.02.2018 року і не повернув ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 36580,49 доларів США та 18 % річних в розмірі 6530,37, на загальну суму 43 110,86 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 18.06.2020 року (день ухвалення рішення) еквівалентно 1 154 336,39 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення у порушенні відповідачами умов договорів позики та взятих на себе зобов`язань, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, як одним із способів та видів такого захисту. На даний час договори позики є діючими, оскільки позичальниками не дотримано зобов`язань по поверненню грошових коштів. Також, суд встановив, що тривале порушення боргових зобов`язань у причинно-наслідковому зв`язку потягнуло за собою появу вищевказаної заборгованості. За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що позивач позбавлений можливості відновити своє порушене право на повернення грошових коштів у загальному порядку, окрім судового.

Крім зазначеного, оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, на підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної цивільної справи, які складаються із судового збору в сумі 19210 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 01.11.2017 року в розмірі 50 000 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 18.06.2020 року (день ухвалення рішення) складає 1 338 800,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу та 18% річних за договором позики від 01.02.2018 року в розмірі 43 110, 86 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 18.06.2020 року (день ухвалення рішення) складає 1 154 336,39 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користьОСОБА_1 судові витрати в сумі 19 210 грн. по 9605 грн. з кожного.

Учасники справи можуть ознайомитись текстом судового рішенням, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Знам`янським МРВ УМВС України в Кіровоградській області 03.11.1999 року, адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Московським РУ ГУ МВС України в м.Києві 30.12.2000 року, адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області 14.02.2002 року, адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: О. А. Смоляр