П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020року м. Київ

Справа № 756/8144/19

Провадження: № 22-ц/824/8354/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Яценко Н.О.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Вчервні 2019 АТ КБ"ПриватБанк" звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 14.06.2016 ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 14736, 72 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку : починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Оскільки позичальник не дотримується умов кредитного договору, не сплачує кредит, проценти за користування ним у розмірі та порядку, визначеному договором, у ОСОБА_1 виникла заборгованість станом на 28.05.2019 року, що становить 42640,40 грн, у тому числі заборгованість за тілом кредиту 13384,52 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом 8933,20 грн, заборгованість за пенею та комісією 1659,78 грн та1219,21 грн штрафувідповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за генеральною угодою від 14.06.2018 року в розмірі 15 736,72 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Крилова О.Л. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішеннясуду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів та штрафу та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що при укладенні генеральної угоди сторони погодили, що ОСОБА_1 отримує кредит в розмірі 14736, 72 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 2.2 генеральної угоди сторони передбачили відповідальність за порушення строків сплати заборгованості у вигляді штрафу в розмірі 1219,21 грн. На її думку, районний суд дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для стягнення штрафу та відсотків, встановлених договором.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 13 травня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 14.06.2016 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_1 укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с.18).

Відповідно до п.1.1.1 сторони дійшли згоди по договору 1 щодо зменшення розміру заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме проценти на 566 грн. 49 коп., штраф на 652 грн. 72 коп.

Відповідно до договору,заборгованість по договору з дати підписання генеральної угоди складає 15736 грн. 72 коп., остання дата погашення заборгованості по договору 30.06.2018 року.

Відповідно до п.2.1. банк надає позичальнику кредит в розмірі 14736 грн. на строк 24 місяці з 14.06.2016 по 30.06.2018 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі на строк 24 місяці з 14.06.2016 по 30.06.2018. Щомісячний платіж сторони погодили в розмірі 779 грн. 15 коп.

На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.11-34).

Згідно розрахункузаборгованостіза кредитним договором від 14.06.2016 б/н, заборгованість відповідачки становить 42640,40 грн, з яких 13384,52 грн - тіло кредиту, 8933,20грн - процентиза користування кредитом, 16596, 78 грн - пеня та комісія, 1219,21 грн - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Задовольняючи позов АТ КБ «Приват банк» частково, суд першої інстанції виходив із того, щопозивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо самого виду договору (кредитний або будь-який інший), а також щодо інших умов, викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, не доведено факту надання кредиту на підставі анкети-заяви від 14.06.2016 року, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам є необгрунтованими. При цьому, суд першої інстанції вважав, що анкета-заява не є належним доказом, який підтверджував би факт укладання між сторонами кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення, однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів(тіла кредиту). Такі висновки суд першої інстанції обґрунтовував врахуванням правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17).

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення Генеральної угоди) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені).

З поданих позивачем доказів встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , досягнувши згоди щодо реструктуризації заборгованості, уклали 14 червня 2016 року генеральну угоду, згідно пункту 2.1 якої банк надав ОСОБА_1 строковий кредит в розмірі 14736,72 грн зі сплатою 2 % на місяць (24 % на рік) на суму заборгованості з кінцевим строком повернення 30 червня 2018 року.

У пункті 2.2 Генеральної угоди сторони погодили, що заборгованість за кредитом, починаючи з 32?го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1219,20 грн.

Оскільки ОСОБА_1 припинила виконувати зобов`язання за укладеною з банком Генеральною угодою від 14 червня 2016 року і має непогашену заборгованість за кредитом в розмірі 13 384,52 грн, процентами у розмірі 8933,20 грн, а також несплачений штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди у розмірі 1219,21 грн, то суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про стягнення з відповідача лише суми боргу у розмірі 15 736,72 грн, що, на його думку, погоджений сторонами в договорі.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки відповідачем рішення суду у частині стягнення тіла кредиту не оскаржується, суд апеляційної інстанції не вправі вийти за межі вимог апеляційної скарги.

Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь банку процентів та штрафу, однак, не погоджується із заявленим позивачем розміром заборгованості про процентах з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, у п. 22 договору зазначено, що згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України, при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених у даному договорі, Умовах та правилах, більше чим на 31 день, по зобов`язаннях, строк яких не наступив, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1219,2 грн.

Як убачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 порушила умови договору щодо повернення кредиту 25.09.2016 року,сплативши 09.09.2016 року лише 500 грн, замість визначених п. 2.1 договору 779,15 грн.

Тобто, строком виконання зобов`язання (повернення кредиту) є 26.10.2016 року (32-ий день з моменту виникнення порушення), а тому нарахування процентів за користування кредитом після цієї дати є неправомірним.

За таких підстав, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають проценти, які нараховані банком станом на 26.10.2016 року у розмірі 724,03 грн та штраф у розмірі 1219,2 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені та комісії банком не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно встановлені фактичні обставини у справі, висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2881,50 грн.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року в частині відмови у стягненні процентів та штрафу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д; ) 1219,20 (одну тисячу двідсті дев`ятнадцять) грн. 20 коп штрафу за генеральною угодою від 14.06.2018 та 724,03 (сімсот двадцять чотири) грн. 03 коп процентів за користування кредитом за генеральною угодою від 14.06.2018, а всього 1943,23 (одну тисячу дев`ятсот сорок три) грн 23 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д; ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2881,50 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль