Справа № 191/3221/20
Провадження № 2-з/191/40/20
У Х В А Л А

іменем України

28 жовтня 2020 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кухар Д.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Циб Сергій Вікторович, про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання незаконними дій АТ КБ «ПриватБанк» щодо автоматичного списання коштів з зарплатної картки, стягнення безпідставно списаних грошових коштів.

При цьому, ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконними дій АТ КБ «ПриватБанк» щодо автоматичного списання коштів з зарплатної картки та стягнення безпідставно списаних грошових коштів. Оскільки банк продовжує нараховувати відсотки, пеню, штрафи по договору SAMDN1959 від 17.07.2007 року та проводить незаконне списання коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 , рахунок отримувача - НОМЕР_2 , IBAN НОМЕР_3 , який було відкрито 28.08.2020 року для перерахування заробітної плати, тому виникла необхідність у вжитті заходів забезпечення позову. У разі задоволення позовних вимог, а саме визнання незаконними дій АТ КБ «ПриватБанк» щодо автоматичного списання коштів з зарплатної картки, стягнення безпідставно списаних грошових коштів, Позивачу доведеться докласти зусиль і витрат, щоб відновити свої права та повернути своє майно (кошти), на які будуть стягуватись протягом розгляду даної справи судом, оскільки сума безпідставно стягнутих грошових коштів не буде сталою та буде постійно збільшуватися, а ЦПК України чітко вказує стадії судового розгляду, на яких Позивач має право, в т.ч, подавати заяви про збільшення позовних вимог. Так, судова процедура щодо розгляду такого спору є тривалою і відповідач надалі продовжуватиме здійснювати автоматичне списання грошових коштів з рахунку Позивача, призначеного для зарахування заробітної плати до набрання рішенням суду у справі законної сили, що порушуватиме її права та вплине на можливість повноцінного матеріального забезпечення потреб сім`ї, а тому вважає, що належним заходом забезпечення позову буде винесення ухвали про заборону відповідачу автоматично проводити списання грошових коштів для погашення заборгованості з її рахунку для зарахування заробітної плати до набрання даним рішенням законної сили. Отже, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду. Оскільки, правомірність дій щодо списання грошових коштів з зарплатного рахунку Позивача на користь Відповідача підлягає дослідженню під час судового розгляду даної справи, Позивач вказує, що заходи забезпечення позову, такі як заборона Відповідачу автоматичного списання коштів з зарплатної картки ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , з карткового рахунку зарплатної картки № НОМЕР_1 , рахунок отримувача - НОМЕР_2 , IBAN НОМЕР_3 відповідають предмету позову та, водночас вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі. Також, Позивач зазначає, що заборона автоматичного списання коштів з зарплатної картки ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» яким іншим зацікавленим особам. Натомість, вжиття заходів забезпечення позову, захистить майнові права позивача до прийняття судом рішення по суті заявлених вимог. Забезпечення позову шляхом заборони банку автоматично проводити списання грошових коштів із заробітної картки позивача для погашення спірної простроченої заборгованості на строк до набрання рішенням суду у даній справі законної сили є співмірним видом забезпечення позову у цій справі, зважаючи на те, що списання здійснюється із заробітної плати позивача та банк забирає понад 50 відсотків заробітної плати. Так, за період з 07.09.2020 року по 23.10.2020 року Позивачем отримано заробітну плату у розмірі 11 948 гривень 51 копійок, а Відповідачем автоматично списано кошти з карткового рахунку № НОМЕР_1 , рахунок отримувача - НОМЕР_2 , IBAN НОМЕР_3 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору SAMDN1959 від 17.07.2007 року у розмірі 6139 грн. 01 коп., що є більше, ніж розмір передбачений чинним законодавством. Такий захід забезпечення позову жодним чином не перешкоджає господарській діяльності АТ КБ «ПриватБанк» і не порушує прав та інтересів банку, який після розгляду цього спору зможе, у випадку відмови в задоволенні позову, продовжити автоматичне списання коштів для погашення заборгованості.

У зв`язку з цим, заявник просить заборонити акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» проводити автоматичне списання коштів з ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , з карткового рахунку № НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_3 , рахунок отримувача - НОМЕР_2 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору SAMDN1959 від 17.07.2007 року до набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

Суддя, розглянувши матеріали заяви, дійшов наступного висновку.

Відповідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Так, ч.1 п.2 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Також, відповідно до пункту 20 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Перевіривши матеріали справи і заяву про забезпечення позову та оцінивши надані докази, а також враховуючи, що заява подана з додержанням вимог статті 151 ЦПК України, а заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, є видами забезпечення позову, передбаченими ст. 150 ЦПК України і відповідають предмету позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи, з урахуванням чого слід дійти висновку за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову та заборонити АТ КБ «ПриватБанк» списувати автоматично кошти з рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_3 , в рахунок погашення заборгованості, яка виникла на підставі кредитних правовідносин між сторонами.

При цьому, задовольняючи заяву ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 про забезпечення його позову до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення коштів, суд виходить з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав позивача (який полягає не тільки у відновленні становища, яке існувало до порушення, але у запобіганні в подальшому порушенню прав заявника, у даному випадку - списанню коштів), за захистом яких він звернувся до суду, оскільки списання коштів здійснюється із заробітної плати позивача для погашення спірної заборгованості за договором про надання банківських послуг.

Так судом встановлено, що між сторонами дійсно існує спір щодо списання відповідачем коштів із зарплатної картки позивача на погашення кредитної заборгованості, яку позивач оспорює, що підтверджується зверненням позивача з позовом до суду за захистом своїх прав та долученими нею доказами.

В такому випадку, забезпечення позову шляхом заборони банку автоматично проводити списання грошових коштів із заробітної картки позивача для погашення спірної простроченої заборгованості на строк до вирішення спору по суті та набрання рішенням суду законної сили є цілком доречним, обґрунтованим, достатнім та співмірним видом забезпечення позову у цій справі, зважаючи на те, що списання здійснюється із заробітної плати позивача.

Крім того, такий захід забезпечення жодним чином не перешкоджає господарській діяльності АТ КБ «ПриватБанк» і не порушує прав та інтересів банку, який після розгляду цього спору зможе, у випадку відмови в задоволенні позову, продовжити автоматичне списання коштів для погашення заборгованості.

При цьому, Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду.

За даних обставин доводи заяви про забезпечення позову є обґрунтованими, оскільки заборона відповідачу автоматично проводити списання грошових коштів із заробітної картки позивача є тимчасовим заходом і направлена на запобігання незаконного списання коштів із заробітної плати (основного джерела доходу). Ці заходи забезпечення позову застосовані для гарантування виконання можливого рішення суду.

Відповідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження..

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Циб Сергій Вікторович, про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» проводити автоматичне списання коштів з ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , з карткового рахунку № НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_3 , рахунок отримувача - НОМЕР_2 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору SAMDN1959 від 17.07.2007 року до набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

Копію ухвали направити учасникам справи для відома.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання копії ухвали.

Відповідно до вимог ч.10 ст.153 ЦПК України, оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий суддя: Д. О. Кухар