Справа № 182/6210/20
Провадження № 2/0182/2811/2020
У Х В А Л А

Іменем України

05.11.2020 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька - Шаховал І.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській області про визнання права власності на мотоцикл, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській області про визнання права власності на мотоцикл.

Суддя, розглянувши дану позовну заяву, приходить до наступного.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 ст.13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 мотивував свої позовні вимоги тим, що йому на праві приватної власності, на підставі довідки-рахунку серії ААЕ № 414763 від 07 жовтня 2015 року, належить мотоцикл з боковим причепом JAWA 350 червоного кольору, 1983 року випуску, рама № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , коляска № НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 . Після купівлі транспортного засобу він з відповідною заявою звернувся до реєстраційного органу, яким на той час був Центр надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м.Нікополь, Орджонікідзе, Марганець, Нікопольського та Томаківського районів, підпорядкованого УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області. Однак, йому було відмовлено у реєстрації транспортного засобу у зв`язку з відсутністю бланків технічних паспортів на транспортні засоби. 18 вересня 2020 року позивач повторно з відповідною заявою звернувся до сервісного центру з метою здійснення державної реєстрації на належний йому мотоцикл. Однак, сервісний центр у здійсненні реєстрації вкотре відмовив, але з тих підстав, що надана до заяви довідка-рахунок, у відповідності до Постанови КМУ від 18 листопада 2015 року за № 941 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів», виключена з переліку документів, які підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення та митного оформлення транспортних засобів. Тому, на підставі викладеного, ОСОБА_1 просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на мотоцикл з боковим причепом JAWA 350 червоного кольору, 1983 року випуску, рама № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , коляска № НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 .

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 до позовної заяви долучив довідку-рахунок, серії ААЕ № 414763 від 07 жовтня 2015 року, якою підтверджено, що позивач сплатив 2 600 грн. 00 коп. за придбаний ним мотоцикл з боковим причепом JAWA 350 червоного кольору, 1983 року випуску, рама № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , коляска № НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 . Листом від 26 вересня 2020 року №31/4-1245-Р-34 позивачеві було відмовлено у державній реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу, оскільки, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 941 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів», з 18 листопада 2015 року довідку-рахунок виключено з переліку документів, які підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів.

За ч.1 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди, тощо.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За приписами ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною першою статті 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст.34 ЗУ «Про дорожній рух», державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Згідно з пунктами 7, 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Відповідно до п.8 цього Порядку, державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників та документів, які підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін в реєстраційні документи.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори купівлі-продажу, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; договори, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів: договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортні засоби договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою; договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою та скріплені печаткою (за її наявності), у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішеннями власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило па транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноваженому органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем; договір купівлі-продажу транспортного засобу,укладений за результатами прилюдних торгів (аукціону) або електронних торгів,за яким продавцем виступає Національне агентство з питань виявлення,розшуку та управління активами,одержаними від корупційних та інших злочинів.

Однак, 18 листопада 2015 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова № 941 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ з питань реєстрації транспортних засобів», яка безпосередньо стосується скасування використання довідки-рахунка при купівлі-продажу та оформлення транспортних засобів. Тому, з 18 листопада 2015 року довідка-рахунок не є документом - підставою для здійснення операцій з транспортним засобом та не підтверджує право власності.

Таким чином, надана позивачем для реєстрації у вересні 2020 року довідка-рахунок від 07 жовтня 2015 року вже не була документом, що підтверджує факт придбання транспортного засобу.

Розглядаючи спір, що виник, буде правильним зробити висновок, що з боку Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській області позивачу обґрунтовано відмовлено у перереєстрації транспортного засобу.

Висновок щодо правильності таких дій відповідача зроблений Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 803/336/16 .

Стосовно вимог позивача про визнання за ним права власності на мотоцикл внаслідок оспорювання цього права відповідачем, варто зазначити наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає,що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській області діє на підставі Положення про Регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровській області, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1404, у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 19 травня 2017 року № 406 . Відповідно до Положення Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській області у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України,прийнятими відповідно до Конституції та законів України, наказами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами та цим Положенням.

Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській області, відповідно до покладених на нього завдань здійснює організаційне забезпечення та контроль процесу реєстрації транспортних засобів,обміну та видачі посвідчень водія,обліку та зберігання документів,що є підставою для їх видачі,контроль за наповненням Єдиного державного реєстру МВС (абз.15 п.4 Положення).

Обираючи спосіб захисту порушеного права, позивач, звернувшись до суду у даній справі з позовними вимогами до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській області про визнання за ним права власності на транспортний засіб, не врахувавши положень ст.392 ЦК України, оскільки відмова органу державної реєстрації прав в оформленні права власності на майно та видачі свідоцтва у зв`язку з ненаданням необхідних документів для оформлення такого права не є оспорюванням права власності на майно. Зокрема, сервісний центр не перебуває з позивачем у правовідносинах щодо здійснення ним прав володіння, користування та розпорядження майном щодо якого заявлено позовні вимоги про визнання права власності, не оспорює та не претендує на таке право.

Така позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 червня 2011 року у справі № 3-55гс11.

Твердження позивача про те, що РСЦ МВС не визнає і оспорює його право власності на моторолер не грунтуються на законі, оскільки у даному випадку ТСЦ РСЦ МВС, відмовляючи позивачу у реєстрації транспортного засобу, діяв як особа публічного права, покликана на виконання функцій держави стосовно контролю за дотриманням закону, а не як особа приватного права, а спірні правовідносини, що склалися між сторонами є публічно-правовим, а не приватно-правовими.

Тобто, фактично між ОСОБА_1 та Регіональним сервісним центром МВС в Дніпропетровській області як суб`єктом владних повноважень, а не як юридичною особою, виникли адміністративно-правові відносини, а тому в даному випадку між сторонами виник адміністративно-правовий спір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.186, 260, 261, 353, 354, 355 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській області про визнання права власності на мотоцикл.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 , що він має право подати позов на загальних підставах в порядку адміністративного судочинства до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал