ПОСТАНОВА

Іменем України

15 жовтня 2020 року м. Кропивницький

справа № 405/2299/15-ц

провадження № 22-ц/4809/1026/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державний виконавець Подільського ВДВС міста Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області Шудря Кристина Володимирівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя Драний В. В.) від 01 квітня 2020 року…

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Усатенко Юрій Юрійович, звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця.

Він вказав, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда з боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «Альфа-Банк» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором. Постановою державного виконавця від 16 листопада 2015 року було накладено арешт на все майно боржників. Ухвалою суду від 03 липня 2019 року змінено стягувача у виконавчому провадженні, а саме: колишнього стягувача АТ «Альфа-Банк» змінено на нового стягувача - ОСОБА_1 , тобто заявника у цій справі.

У зв`язку з повним розрахунком він, стягувач ОСОБА_1 , звернувся до державного виконавця із заявою, в якій просив скасувати арешт майна боржників. Листом від 13 серпня 2019 року в задоволенні його клопотання відмовлено.

Він вважає дану відмову державного виконавця незаконною, оскільки стягувача у виконавчому провадженні замінено, а саме виконавче провадження закінчене.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Подільського ВДВС м. Кропивницького ГТУЮ в Кіровоградській області Шудрі Кристини Володимирівни, яка полягає в ухиленні від зняття арешту на майно боржників за заявою стягувача, та зняти арешт із всього майна ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , накладений державним виконавцем.

Короткий зміст рішення суду

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя Драний В. В.) від 01 квітня 2020 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що виконавче провадження, в разі повернення виконавчого документа стягувачу, не є закінченим, а тому вимоги ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» не можуть бути застосовані до даних правовідносин. Ба більше, ч. 3 ст. 37 цього Закону визначено, що арешт з майна знімається виключно в разі повернення виконавчого листа стягувачу з підстав передбачених пунктами 1, 3, 11 частини 1 цієї статті. Однак, виконавчі документи повернуті стягувачу з інших підстав. Крім того, суд встановив, що 02 серпня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Мехед О. В. своєю постановою про повернення стягувачу виконавчого листа № 405/2299/15-ц, виданого 22 вересня 2015 року Ленінським районним судом м. Кіровограда, припинив чинність арешту майна боржника ОСОБА_2 та скасував інші заходи примусового виконання рішення.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В поданій до суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Усатенко Юрій Юрійович, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 01 квітня 2020 року та задовольнити вимоги його скарги повністю.

Він посилається на те, що суд першої інстанції встановив, що відмова державного виконавця в задоволенні вимоги стягувача про зняття арешту була незаконною, але не поновив права стягувача.

Узагальнений зміст відзиву на апеляційну скаргу

Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому надав відзив на апеляційну скаргу в якому вказав, що раніше на виконанні у відділі перебував виконавчий лист про стягнення солідарно зі ОСОБА_3 і ОСОБА_2 боргу. В межах того виконавчого провадження 16 листопада 2015 року накладено арешт на майно боржника. Згодом виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». За таких обставин виконавче провадження не являється закінченим, а тому відсутні законні підстави для зняття арешту.

Позиції учасників справи, висловлені у судовому засіданні

Стягувач ОСОБА_1 особисто в судове засідання не з`явився.

Його представник адвокат Усатенко Юрій Юрійович підтримав апеляційну скаргу та надав усні пояснення.

Заінтересовані особи ОСОБА_3 і ОСОБА_2 визнали обґрунтованість апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

На виконанні в Подільському ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області перебував виконавчий лист № 405/2299/15-ц, виданий 22 вересня 2015 року Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 030/04.08/71-456К від 11 квітня 2008 року в сумі 776414,83 грн.

16 листопада 2015 року постановою державного виконавця у виконавчому провадженні № 49337927 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3 .

Постановою державного виконавця від 06 квітня 2018 року у виконавчому провадженні № 49337927 виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення, а вжиті виконавцем заходи щодо його розшуку виявились безрезультатними.

Ухвалою Ленінського районного суд м. Кіровограда від 03 липня 2019 року замінено стягувача АТ «Альфа-Банк» на його правонаступника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 405/2299/15-ц, виданого 22 вересня 2015 року Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 030/04.08/71-456К від 11 квітня 2008 року в сумі 776414,83 грн.

02 серпня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Мехед О. В. винесено постанову у виконавчому провадженні № 58331614 з примусового виконання виконавчого листа № 405/2299/15-ц від 22 вересня 2015 року (боржник ОСОБА_2 ), якою замінено стягувача АТ «Альфа-Банк» на правонаступника ОСОБА_1 .

Крім того, 02 серпня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Мехед О. В. у виконавчому провадженні № 58331614 винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки від представника стягувача надійшла заява про повернення виконавчого документа без подальшого виконання, а також припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Листом виконувача обов`язків начальника Подільського ВДВС міста Кропивницького у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 06 серпня 2019 року про скасування арешту майна відмовлено.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як вбачається зі змісту ст. 447 ЦПК України, судовий контроль за виконанням судових рішень полягає в тому, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Отже, учасникам виконавчого провадження закон гарантує захист їх прав чи свобод порушених внаслідок неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів чи посадових осіб державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Безпосереднім об`єктом судового захисту виступають порушені права та свободи, які належать стягувачу або боржнику у виконавчому провадженні.

До суду зі скаргою звернувся ОСОБА_1 - стягувач у виконавчому провадженні з виконання рішення суду про стягнення солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 030/04.08/71-456К від 11 квітня 2008 року в сумі 776414,83 грн, на підставі якого 22 вересня 2015 року суд видав виконавчий лист № 405/2299/15-ц.

Як вбачається із змісту його заяви, він вважає, що державний виконавець неправомірно відмовив у задоволенні його клопотання про зняття арешту, який був накладений на майно боржників задля забезпечення виконання цього рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт майна боржника полягає у тимчасовому обмежені права боржника розпоряджатися, а інколи і володіти та користуватися, своїм майном, на яке може бути звернуто примусове стягнення.

Тобто, арешт накладається в інтересах стягувача, а обмежує права боржника.

Відповідно, зняття арешту з майна боржника здійснюється в інтересах останнього, а не стягувача.

З копії постанови державного виконавця від 16 листопада 2015 року, на яку в скарзі вказував ОСОБА_1 , накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3 .

Стягувач також вказував про арешт майна іншого боржника ОСОБА_2 .

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 заявила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , і на це майно також накладено арешт державним виконавцем.

Таким чином чинний арешт обмежує майнові права боржників у цьому виконавчому провадженні, а не стягувача, який не має матеріально-правового зв`язку з об`єктами арешту.

На підставі викладеного можна зробити висновок, що внаслідок залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про зняття арешту з майна боржників не було порушено його права чи свободи, як стягувача у виконавчому провадженні.

У зв`язку з цим відсутні підстави для задоволення його скарги на бездіяльність державного виконавця.

Однак, суд першої інстанції не з`ясував питання чи були порушені права заявника, а вдався до вирішення суті правомірності відмови в задоволенні вимоги стягувача про зняття арешту.

Проте, за змістом ст. 447, ч. 3 ст. 451 ЦПК України відсутність фактів порушення прав чи свобод заявника, сторони виконавчого провадження, являється достатньою і самостійною підставою для відмови в задоволенні скарги та не позбавляє можливості іншу сторону звернутися до суду з аналогічною скаргою на захист своїх прав.

За відсутності звернення особи, на права якої впливають рішення, дії або бездіяльність державного чи приватного виконавця, суд не має підстав робити висновки про їх порушення чи непорушність.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції встановив незаконність відмови державного виконавця в задоволенні вимоги стягувача, але не поновив його права не заслуговують на увагу так, як такого висновку суд першої інстанції не зробив.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд правильно відмовив в задоволенні скарги ОСОБА_1 , але мотиви судового рішення є хибними.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 квітня 2020 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2020 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко