ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4172/20 Справа № 213/3539/19 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Чубіна А.В.

сторони:

позивач- ОСОБА_1

відповідач-Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2020 року, ухваленого суддею Поповим В.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 13 лютого 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Гузєв І.Г. звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, завданої внаслідок смерті її чоловіка на виробництві у розмірі 834600,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В обґрунтування позову зазначив, що позивач ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок нещасного випадку під час виконання своїх трудових обов`язків.

Внаслідок втрати чоловіка Позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в наступному: найбільших моральних страждань та переживань Позивач перенесла у день смерті чоловіка. Позивач втратила свого чоловіка, якого вона сильно любила та поважала. Звістка про смерть чоловіка завдала Позивачу глибоких моральних та душевних страждань, чоловік завжди допомагав їй у будь-яких справах. Дізнавшись про смерть чоловіка, Позивач зазнала сильне емоційне та психологічне потрясіння, яке відчуває до теперішнього часу і не може відновити свою душевну рівновагу. Після загибелі чоловіка, нормальні життєві зв`язки Позивача були знищенні, вона постійно відчуває почуття туги та самітності і до теперішнього часу не може оговтатись від осягнутого її лиха, досі перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про чоловіка постійно переслідують її.

Крім цього, від шлюбу з потерпілим, на вихованні у Позивача залишився малолітній син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому на час смерті батька було всього один рік та вісім місяців. Отже, малолітня дитина позбавлена батьківського спілкування, турботи та любові рідного батька, а Позивач, дивлячись на те, що рідний батько дитини загинув, зазнає сильних моральних страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Позивач вважає, що розмір завданої їй моральної шкоди, якій підлягає стягненню з Відповідача на її користь становить 834600,00 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві задоволено частково.

Стягнуто з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на користь ОСОБА_1 200 000 (двісті тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка на виробництві без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на користь держави судовий збір в розмірі 2000,00 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній представник позивача ОСОБА_1 - Гузев І.Г. просить змінити оскаржуване судове рішення в частині збільшення суми грошового відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача до заявлених у позові вимог, тобто до 834 600 грн.

Скаржник вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає характеру, обсягу та тривалості моральних страждань позивача, а отже його встановлено без повного урахування положень ст..23 ЦК України та роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 321 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Представник позивача вказує, що суд першої інстанції при визначенні грошового відшкодування завданої позивачу маральної шкоди залишив поза увагою міцність життєвих зв`язків позивача, які були знищені назавжди у зв`язку з настанням смерті її чоловіка у віці 31 року. Також, вважає скаржник, що неврахован7им залишився і той факт, що на вихованні та утриманні позивача перебуває спільний із загиблим малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому на час загибелі батька виповнилось усього один рік і з вказаного часу дитина позбавлена турботи, любові та піклування рідного батька, розуміння чого завдає позивачу додаткових моральних страждань.

В апеляційній скарзі, відповідач АТ «ПІВДГЗК», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі, відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що саме порушення загиблим ОСОБА_3 вимог нормативно-правових актів з охорони праці і стало причиною нещасного випадку, що стався з останнім, а вина енергетика ОСОБА_6 є супутньою виною, оскільки його порушення полягають в організаційних моментах, а саме в послабленні нагляду за дотри триманні підлеглими правил та норм з охорони праці, що підтверджено наявними у справі доказами актом №3 форми Н-1 та Актом форми Н-5, а також Висновком від 27.05.2015 науково-технічної експертної комісії з розслідування нещасного випадку, який стався 14 травня 2015 року з ОСОБА_3 .

Окрім того, відповідач вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди є явно завищеним порівняно з судовою практикою, що склалася в аналогічних справах та звертає увагу на те, що померлий був застрахованою особою і його сім`я отримала відповідні виплати, передбачені приписами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Від представника позивача адвоката Гузєва І.Г. надійшла заява, про проведення судового розгляду без його та позивача присутності.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представника відповідача Маламуж С.С. , яка підтримала доводи апеляційної скарги відповідача, просила їх задовольнити та скасувати оскаржуване судове рішенні в повному обсязі з викладених у скарзі підстав та заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги представника позивача Гузєва І.Г. , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач є дружиною ОСОБА_3 , який працював електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування (працюючий у кар`єрі) Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» та 14 травня 2015 року під час виконання своїх трудових обов`язків в кар`єрі на горизонті -150м блоку -150/-165м північного борта кар`єра, в маркшейдерських вісях Х: 116-112, Y: 81-85, в «проміжному пункті приключення» (далі - ППП) господарський №221 гірничої дільниці з видобутку руди № 2 рудоуправління ПАТ «ПІВДГЗК», внаслідок нещасного випадку - помер.

Смерть ОСОБА_3 настала під час спроби відключення вхідного високовольтного кабелю в ППП господарський №221, який знаходився в кар`єрі на горизонті -150м блоку -150/-165м північного борта кар`єра, в маркшейдерських вісях Х: 116-112, Y: 81-85, гірничої дільниці з видобутку руди №2 рудоуправління ПАТ «ПІВДГЗК», внаслідок чого він був смертельно травмований електричним струмом.

Згідно Акту №3 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, затвердженого 01 липня 2015 року, причинами нещасного випадку є:невиконання ОСОБА_3 вимог інструкцій з охорони праці (основна причина); невиконання енергетиком гірничої дільниці з видобутку руди №2 рудоуправління ПАТ «ПГЗК» ОСОБА_6 посадових обов`язків (супутня причина).

Відповідно до Акту проведення спеціального розслідування даного нещасного випадку від 30.06.2015 року, комісія прийшла до висновку, що причинами настання нещасного випадку на підприємстві стали безпосередньо дії ОСОБА_3 та бездіяльність ОСОБА_6 , як посадової особи ПАТ «ПГЗК».

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що смерть ОСОБА_3 сталася в результаті нещасного випадку при виконанні ним трудових обов`язків, у зв`язку із чим обґрунтовано поклав обов`язок відшкодувати позивачу, як дружині потерпілого шкоду, на підставі ст.153 КЗпП України на АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат».

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, і не може погодитись із доводами апеляційних скарг сторін, представника позивача Гузєва І.Г. щодо заниженого розміру стягнутої судом моральної шкоди та відповідача АТ «ПІВДГЗК» щодо відсутності підстав для задоволення позову та завищеного розміру моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Нормами статей 15, 16 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтва, ушкодження здоров`я або смерті фізичної особи.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Пункт 2 частина 2 статті 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові дружині, батькам усиновлювачам, дітям усиновленим, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, згідно ч.2 ст.1168 ЦК України.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону, обґрунтовано дійшов висновку, що дружині загиблого ОСОБА_3 заподіяна моральна шкода у зв`язку зі смертю чоловіка на виробництві.

Так, у зв`язку із загибеллю чоловіка, нормальні життєві зв`язки Позивача були знищенні, вона постійно відчуває почуття туги та самітності і до теперішнього часу не може оговтатись від осягнутого її лиха, досі перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про чоловіка постійно переслідують її. Окрім того, після смерті чоловіка на утриманні у позивача залишився їх спільний малолітній син, якому на час загибелі батька виповнилося трохи більше 1 року, що також завдає позивачу додаткових моральних страждань, так як дитина позбавлена турботи, любові та піклування рідного батька.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, взяв до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: обставини нещасного випадку та смерті чоловіка позивача, який загинув у віці 31 рік, вину самого загиблого, а також наявність вини відповідача в настанні нещасного випадку, взяв до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, яка назавжди втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, у зв`язку із чим відхиляє доводи представника позивача Гузєва І.Г. щодо заниженого розміру моральної шкоди.

Колегія суддів, беручи до уваги тяжкість завданої позивачу моральної шкоди, яку вона отримала у зв`язку із загибеллю її чоловіка ОСОБА_3 на виробництві під час виконання ним трудових обов`язків, конкретні обставини по справі, наслідки, що наступили - їх незворотність, вважає що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, тому відхиляє доводи апеляційних скарг представника позивача Гузєва І.Г. щодо заниженого розміру моральної шкоди стягнутої судом з відповідача на користь позивача та відповідно відповідача щодо завищеного розміру моральної шкоди.

Слід зазначити, що встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Акціонертного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 червня 2020 року.

Головуючий:

Судді: