Дата документу 19.11.2020 Справа № 335/5502/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/5502/20
Провадження №22-ц/807/2887/20
Головуючий в 1-й інстанції Гашук К.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2020 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 06 серпня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначав, що в провадженні слідчого СВ Хортицького ВП Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області Реви К.В. знаходиться кримінальна справа, яка внесена до ЄРДР за № 0001117 від 20.06.2019 на підставі ухвали Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2019 по кримінальному правопорушенню, передбаченому ст. 185 КК України. Із відповіді ГУНП в Запорізькій області за № К-428/2/6/03-2020 ОСОБА_1 стало відомо, що слідчий Рева К.В. своєю постановою від 04.05.2020 закрив справу на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України. У зв`язку з цими обставинами позивач вимушений був звернутися зі скаргою до Хортицького районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.06.2020 (справа № 337/2111/20), постанова слідчого СВ Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Реви К.В. про закриття кримінального провадження була скасована. Позивач зазначає, що слідчий, як своїми діями, так і бездіяльністю завдав йому матеріальну та моральну шкоду. Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, шляхом списання з відповідного рахунку ДКСУ, на його користь в рахунок відшкодування шкоди, яка завдана Головним управлінням Національної поліції України в Запорізькій області 3 000 грн. матеріальної шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державна казначейська служба України про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем у справі надано належні та допустимі докази незаконності дій слідчого, які призвели до заподіяння шкоди, у відшкодування якої, суд безпідставно відмовив.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ГУ НП в Запорізькій області в особі уповноваженої особи ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2020 року це 210 200 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн. (2102,00 грн. Х 100 = 210 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що слідчим Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001117 від 20.06.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України.

Постановою слідчого Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Рева К.В. від 04.05.2020 зазначене кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.06.2020, поновлено ОСОБА_1 строк на подання скарги на постанову про закриття кримінального провадження, постанову слідчого Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Рева К.В. від 04.05.2020 про закриття кримінального провадження № 0001117 скасовано, у зв`язку із невжиттям слідчим всіх необхідних дій, спрямованих на повне, об`єктивне та всебічне досудове розслідування обставин справи.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і діяннями слідчого у вигляді постановлення ним процесуального рішення - постанови про закриття кримінального провадження. Судове оскарження постанови про закриття кримінального провадження є процесуальним правом потерпілого та заявника у кримінальному провадженні, передбаченим ст. 303 КПК України, реалізація якого заявником не є наслідком заподіяння йому у зв`язку з цим моральних страждань. Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на послуги адвоката при оскарженні постанови слідчого про закриття кримінального провадження, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, правових підстав для стягнення судом судових витрат позивача у кримінальному провадженні в порядку, передбаченому ЦК України.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

На думку позивача, підставою для відшкодування йому моральної шкоди є неправомірні дії слідчого Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Реви К.В. в кримінальному провадженні № 0001117 від 20.06.2019 при закритті цього провадження, тобто неправомірність дій та рішень посадової особи під час проведення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку із їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.

При цьому суд правильно врахував встановлені обставини про те, що скасуванням постанови слідчого у кримінальному провадженні за заявою позивача було відновлено його права у кримінальному провадженні, що є достатньою сатисфакцією за обставин розглядуваної справи.

Саме лише скасування ухвалою слідчого судді постанови слідчого у кримінальному провадженні не є безумовною підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди.

Вірними також є висновки суду з приводу відмови у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки КПК України, як спеціальним законом у кримінальному провадженні, визначено порядок відшкодування процесуальних витрат потерпілого, в тому числі і тих, які він здійснив на оплату послуг адвоката, тому відсутні правові підстави для стягнення судових витрат позивача у кримінальному провадженні в порядку, передбаченому ЦК України.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 19 листопада 2020 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О.З. Поляков