Справа № 263/8111/20
Провадження № 2/263/1963/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Соловйова О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Кирилюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Маріуполі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Донецькій області, про встановлення факту, який має юридичне значення, знаходження на утриманні померлого чоловіка та факту спільного проживання,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовною заявою про встановлення факту, який має юридичне значення, а саме: знаходження на утриманні померлого чоловіка та факту спільного проживання з ним. В обґрунтування вимог посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , з яким перебувала у зареєстрованому шлюбі з 27.10.1972 року. На час смерті останнього, їх родина постійно мешкала та вели сумісне господарство за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою КП «Східний» №б/н від 17.02.2015 та довідкою №252 від 25.11.2014, виданої Калінінською адміністрацією Горлівської міської ради. Позивачка стверджує, що на початку проведення антитеротистичної операції її чоловік не встиг переміститися з небезпечного району, так як сильно хворів, що підтверджується довідкою про причину смерті№161 від 13.09.2014, яка видана КЗ «Центром первинної медіко-санітарної допомоги № 3 м.Горлівка». На момент смерті чоловік перебував на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Калінінському районі м.Горлівка, отримував пенсію за віком у розмірі 3600грн. Звернувшись до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, як внутрішнього переміщена особа, отримала відмову з питання оформлення пенсії по втраті годувальника. З січня 2005 року здобула прав на пенсію за віком, яку отримує у Маріупольському об`єднаному управлінні пенсійного фонду України Донецької області у розмірі 2000 грн. Заявник зазначає, що за станом здоров`я потребує постійного медичного догляду, яке забезпечувалось за рахунок доходу чоловіка, оскільки його пенсія була більша за її. З огляду на викладене, встановлення факту перебування на утриманні необхідно позивачу для оформлення пенсії по втраті годувальника. Разом з тим, незважаючи на обґрунтування позову часом настання пенсійного забезпечення, позивачка просить встановити факт спільного проживання та знаходження на утриманні чоловіка з 1974 року по день смерті ОСОБА_2 , а саме: 12.09.2014.

06 липня 2020 року у зазначеній справі було відкрито провадження, призначено судовий розгляд та витребувано у відповідача відомості, що необхідні для розгляду зазначеної справи. Інші процесуальні дії не вчинялися.

В судове засіданні позивач ОСОБА_1 надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала.

Відповідач свого представника до суду не спрямував, надіславши клопотання про розгляд справи за їх відсутності, рішення по справі ухвалити на розсуд суду.

Про необхідність допиту свідків сторонами не з`являлось, тому суд ухвалює рішення згідно правових позиціях відображених у позові та відзиву до нього, а також з аналізу письмових матеріалів наданих на підтвердження вимог позивачем.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала із ОСОБА_2 у шлюбі, який зареєстрований Калінінським бюро ЗАЦС м.Горлівки Донецької області 27 жовтня 1972 року, про що свідчить свідоцтво серії НОМЕР_1 від 27.10.1972 (а.с. 11).

За інформаціє відображеною в копіях паспортів громадянина України позивач ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 , з 09.09.1976 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Як тимчасово переміщена особа позивач зареєстрована з 20.05.2016 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 4-10).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 29.01.2020 ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в Калінінському районі м. Горлівка, про що зароблено актовий запис №986 Калінінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області. (а.с. 12).

На підтвердження факту спільного проживання, позивачем надано довідка КП «Східний» від 17.02.2015 за підписом паспортиста ОСОБА_3 та директора ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_2 1940 р.н., дійсно по 12.09.2014 був зареєстрований по АДРЕСА_1 , де мешкав разом із дружиною ОСОБА_1 (а.с.14) Довідка аналогічно змісту надана позивачем за підписом Начальника загального відділу Калінінської адміністрації міської ради Бурлака Н.С. за вих.№ 252 від 25.11.2014. (а.с.15) Зазначені матеріали справи суд сприймає критично, оскільки вони утворенні за часом, коли на території м.Горлівки державні установи України перестали у повному обсязі здійснювати свої повноваження через захоплення влади незаконними збройними формуваннями. Вказаний загальновідомий факт, унеможливлює використання зазначених довідок, як належні докази спільного проживання, оскільки викликає сумнів можливість їх утворення в зазначений період часу.

Таким чином, суду не надано беззаперечних доказів спільного проживання позивача із чоловіком по АДРЕСА_1 період часу з 1974 року по 12.08.2014, тобто по час смерті останнього, що унеможливлює ухвалення судового рішення лише на твердженнях позивача та відомостям відображених у паспортних даних щодо місця реєстрації подружжя за вказаною адресою з 09.09.1976.

Вирішуючи питання щодо перебування позивачки на триманні померлого чоловіка, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до довідки про доходи № 0551 4557 8479 5510 від 04.12.2019 року, пенсія ОСОБА_1 за період з липня по вересень 2014 року складає 3147 грн., зокрема за 1049 грн на місяць. (а.с. 16). ОСОБА_2 отримував пенсійне забезпечення на час смерті у розмірі 3582,64грн., що підтверджено довідкою Маріупольського об`єднаного УПФУ від 17.07.2020, отриманою станом на вересень 2014року. Відповідно до роз`яснень наданих відповідачем від 03.11.2020 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , був взятий на облік до Маріупольського об`єднаного управління з 29.12.2014 та знятий з виплати з 15.01.2015 у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до рішення про відмову у призначенні пенсії №247 від 04 листопада 2019 року, ОСОБА_1 відмовлено у переході з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, оскільки вона не надала документу, що підтверджує родині стосунки члена сім`ї з померлим та перебування на утриманні померлого годувальника (а.с. 17).

За вимогами цивільного процесуального кодексу України, а саме ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідно ч. 2 зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 9 липня 2003 року № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. За змістом ч. 2, 3 вказаної статті, непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно п. 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 05.11.2005 N 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за N1566/11846, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, також надаються такі документи: документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

У відповідності до п. 2.11 Порядку за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації) або довідки органів місцевого самоврядування: для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника - довідка про перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування, або про спільне проживання з годувальником на момент його смерті. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 8 постанови від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" Пленуму Верховного Суду України, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, крім тих, що передбачені ч. 1 зазначеної статі, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Згідно ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Позивач ОСОБА_1 , як непрацездатна особа, мала дохід (пенсію), який перевищував встановлений законом прожитковий мінімум станом на час смерті чоловіка, що настає з матеріалів справи. Сам по собі факт проживання за однією адресою з померлим не може свідчити про перебування на його утриманні. Заявником не надано беззаперечних доказів на підтвердження того, що допомога чоловіка для неї була основним і постійним джерелом засобів до її існування. Під час розгляду цієї категорії цивільних справ саме на позивача покладається обов`язок з доведення тих обставин, що можуть слугувати підставою для задоволення поданої нею позову. Не доведення існування обставин, що мають принципове значення для вирішення справи, має наслідком відмову у задоволенні такої вимоги судом. Зазначене узгоджується з правовою позицією Постанови Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі № 639/6343/17, провадження № 61-31946св18.

З огляду на викладене, відносно факту перебування на утриманні з 1974 року по 12 вересня 2014 року суд зазначає, що саме отримання пенсії ОСОБА_1 у меншому розмірі за пенсію чоловіка ОСОБА_2 не може бути беззаперечним фактом утримання її чоловіком. Підтвердженням зазначеного висновку суду, слугує час звернення позивача до суду. Так, з моменту смерті чоловіка позивачки минуло понад 6 років, протягом яких ОСОБА_1 залишаючись на тому же рівні пенсійного забезпечення, самостійно себе утримувала, навіть за умов необхідності вимушеного переселення, як внутрішньо переміщеної особи через проведення АТО, а на теперішній час ООС.

Та, наостаннє, визначаючи період перебування на утриманні померлого чоловіка, позивачка вказує період починаючи з 1974 року, жодним чином не аргументуючи, чому початок вказаного періоду не співпадає із моментом укладення шлюбу, який було зареєстровано 27.10.1972. З огляду на розгляд справи за відсутності сторін, суд позбавлений можливості мотивувати зміну періоду за власної ініціативи, навіть за умов очевидної описки припущеної при підготовці позову.

Підсумовуючи наведене, та опираючи на дослідженні матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів перебування позивача на утриманні померлого чоловіка, та недоведеність того, що пенсія ОСОБА_2 для ОСОБА_1 була основним та постійним джерелом засобів до існування, а тому у задоволенні заяви в частині встановлення факту перебування на утриманні з 1974 року по 12 вересня 20149 року слід відмовити за необґрунтованості.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Донецькій області, про встановлення факту, який має юридичне значення, знаходження на утриманні померлого чоловіка та факту спільного проживання,задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи з жовтня 2014 року по 13 грудня 2019 року.

В іншій частині вимог відмовити за необґрунтованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду безпосередньо або через Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки продовжуються на строк дії карантину.

Суддя О. Соловйов