Справа № 2-141/11
Провадження № 6/317/109/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Яркіної С.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник Ю.І.,

приватного виконавця Сколибога О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа у зв`язку з тим, що вона ухиляється від виконання судового рішення у справі № 2-141/2011.

Заявлені вимоги приватний виконавець обґрунтував тим, що боржник ухиляється від виконання зобов`язання, покладеного на нього відповідно до судового рішення, хоча достеменно знає про існування боргу.

У судовому засіданні приватний виконавець подання підтримав, наполягав на його задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення приватного виконавця, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про те, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно з п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли, зокрема, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Судом встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича знаходиться виконавче провадження № 61201752 з примусового виконання виконавчого листа № 2-141/2011, виданого 04.07.2013 Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» суму заборгованості за кредитним договором № 161/17/М4 від 14.05.2008 у розмірі 97935,92 дол.США, що в гривневому еквіваленті складає 820996,01 грн., та 1700,00 грн. судовий збір, 120,00 грн. ІТЗ судового процесу, РАЗОМ: 822816,01 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що приватним виконавцем вживаються всі передбачені законом заходи, спрямовані на примусове виконання рішення.

Так, 07.02.2020 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61201752, якою зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Того ж дня 07.02.2020 копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження, що підтверджується копією списку згрупованих відправлень. Факт отримання боржником ОСОБА_2 та стягувачем ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» постанови про відкриття виконавчого провадження підтверджується копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи.

Рішення суду на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію ним не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено.

Відповідно до копії Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну імені № 3 від 05.10.2020, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінила прізвище на « ОСОБА_3 » (актовий запис № 16 від 27.09.2019).

Під час примусового виконання рішення суду приватним виконавцем встановлено, що боржник на податковому обліку не перебуває, не отримує пенсію та не перебуває у трудових відносинах. Відповідно до повідомлень банків, де у боржника відкриті 3 рахунки, кошти на них відсутні.

Згідно з інформацією, наданою на запит до МВС України, за боржником автотранспортні засоби не обліковуються. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за боржником ОСОБА_1 нерухоме майно не значиться. Згідно з відповіддю Держгеокадастру, зареєстровані земельні ділянки за боржником відсутні.

Відповідно до відповіді Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 04.10.2010, орган, що видав 2301.

На адресу місця проживання боржника приватним виконавцем надсилалися виклики, щодо явки ОСОБА_4 для надання письмових пояснень, щодо причин невиконання рішення суду. Останній виклик боржнику було направлено 07.04.2020, однак ОСОБА_4 на виклик не з`явилась, на телефонні дзвінки не відповідає, про причини неявки приватного виконавця не повідомляє.

14.02.2020 приватним виконавцем складено акт про те, що боржник виїхав за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , потрапити до будинку виконавцю не виявилось можливим, оскільки ворота та хвіртка були зачинені.

Вищевказане, на думку суду, свідчить про ухилення боржника від виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є повнолітньою працездатною особою, може працювати та заробляти гроші, нерухомого чи рухомого майна, на яке можна звернути стягнення, на праві власності не має.

При цьому, ОСОБА_4 достовірно відомо про наявність боргу та виконавчого провадження, однак жодних дій, щодо погашення заборгованості боржником вчинено не було.

Отже, докази у справі достовірно та об`єктивно вказують на те, що ОСОБА_4 протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання зобов`язання, покладеного на неї судовим рішенням.

При цьому, під ухиленням слід розуміти не тільки пряму активну відмову, а й пасивне небажання, несприяння, невчинення дій, бездіяльність обов`язку, покладеного на особу рішенням суду, що відповідно до Конституції України ухвалюється іменем України і є обов`язковими до виконання на території України.

У справі «Рінер проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що дотримуючись принципу пропорційності, заборона на виїзд з країни на підставі несплати податків може бути виправдана, якщо служить метою стягнення заборгованості. Таким чином, таке обмеження не може бути перетворено у вид покарання відносно неможливості сплати.

Хоча вказане рішення стосується обмеження виїзду, пов`язаного із несплатою податків, на думку суду, принцип пропорційності та можливості використання тимчасового обмеження виїзду за кордон як покарання можна застосувати і до відносин, пов`язаних із виконання рішень у цивільних справа. При цьому, у Європейського суду з прав людини склалася з цього питання стала практика.

Слід також звернути увагу, що у справі «Хлюстов проти Росії» (скарга № 28975/05) Європейський суд з прав людини в пунктах 85-92 виклав свою позицію щодо обмеження особи на виїзд за межі країни.

Так, Європейський суд звернув увагу, що він перевіряв відповідність обмежень пересування, які були накладені в різних умовах: заборона на виїзд, накладений як міра поліцейського контролю за особою, підозрюваним у зв`язках з мафією (Рішення у справі Лабіта, §§ 193-197); вилучення, як частина з`ясування обставин на місці, і подальша конфіскація паспорта особи, яка не переслідується в кримінальному порядку, і не вважається свідком у кримінальному провадженні (Рішення у справі Бауманна, §§ 65-67); заборона банкруту на від`їзд з місця проживання в ході процесу з питань банкрутства («Луордо проти Італії» (Luordo v. Italy), № 32190/96, §§ 96-97, ECHR 2003 IX); вилучення паспорта заявника за відмову платити штраф митній службі («Напіджало проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), № 66485/01, §§ 78-82, 13 листопада 2003 року); зобов`язання не переховуватися, покладене на підозрюваного в ході провадження у кримінальній справі стосовно нього («Федоров і Федорова проти Росії» (Fedorov and Fedorova v. Russia), № 31008/02, §§ 39-47, 13 жовтня 2005 року; «Антоненков і інші проти України» (Antonenkov and Others v. Ukraine), № 14183/02, §§ 59-67, 22 листопада 2005 року; «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine ), № 15007/02, §§ 90-97, 7 грудня 2006 року; «Хайдслсібейді проти Азербайдсхсана» (Hajibeyli v. Azerbaijan), № 16528/05, §§ 60-69, 10 липня 2008 року; «Македонський проти Болгарії» (Makedonski v. Bulgaria), № 36036/04, §§ 39-46, 20 січня 2011 року; «Пфайфер проти Болгарії» (Pfeifer v. Bulgaria), № 24733/04, §§ 55-58, 17 лютого 2011 року; «Прешер проти Болгарії» (Prescher V. Bulgaria), № 6767/04, §§ 47-52, 07 червня 2011 року; «Мядеюік проти Польщі» (Miazdzyk v. Poland), №. 23592/07, §§ 33-42, 24 січня 2012 року); обмеження на переміщення, накладене за відмову платити заборгованість по податках («Рінер проти Болгарії» (Riener v. Bulgaria), № 46343/99, §§ 118-130, 23 травня 2006 року); обмеження переміщення, накладене у зв`язку з володінням відомостями, що становлять державну таємницю («Бартіка проти Росії» (Bartik V. Russia), № 55565/00, §§ 44-52, ECHR 2006-XV; «Солтисяк проти Росії» (Soltysyak V. Russia), № 4663/05, §§ 46-54 10 лютого 2011 року).; постанови суду, що забороняють вивіз неповнолітніх дітей в іншу країну («Діаманті і Пелліччіоні проти Сан Марино» (Diamante and Pelliccioni v. San Marino), № 32250/08, §§ 214-215, 27 вересня 2011 року); і заборона на виїзд, накладений за порушення імміграційних правил іншої країни («Стамос проти Болгарії» (Stamose v. Bulgaria), № 29713/05, §§ 33-37, 27 листопада 2012 року). Суд також вивчив обмеження, які були накладені на заявників за несплату боргу за постановою суду приватній особі (Рішення у справі Ігнатова, згадане вище, §§ 36-41; справа Гочев, згадана вище, §§ 49 -57).

Межі судового розгляду повинні давати суду можливість прийняти до уваги всі фактори, включаючи ті, що стосуються пропорційності заходів обмеження (Mutatis mutandis, «Ле Компте, Ван Лёйвен іД е Мейер проти Бельгії» (he Compte, Van Leuven and De Meyere v . Belgium, 23 червня 1981 року, § 60, Series A № 43).

При цьому, Європейський суд з прав людини погодився з владою, що з метою виконання вимог ст. 6 та ст. 1 Першого протоколу № 1, державна влада зобов`язана надавати необхідну допомогу кредитору у виконанні судових рішень проти приватних осіб. Така допомога може бути надана, наприклад, через службу судових приставів або процедуру банкрутства («Анохін проти Росії» (Anokhin v. Russia) (dec.), 31 травня 2007 року) Проте, Суд вважає, що заходи, прийняті для надання такої допомоги, так як вони втручаються у права, що захищаються ст. 2 Протоколу ХР4, повинні бути необхідними в демократичному суспільстві.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_1 нараховано заборгованість у великому розмірі, а саме у загальній сумі 822816,01 грн., враховуючи, що рішення суду боржником на даний час не виконане, хоча ОСОБА_1 належним чином повідомлена про відкриття виконавчого провадження, та наразі існує факт, що боржник свідомо ухиляється від його виконання, що вбачається з матеріалів виконавчого провадження, суд вважає можливим задовольнити подання приватного виконавця Сколибога О.С. та встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, до виконання нею зобов`язання за рішенням суду.

Керуючись ст.ст. 258-261, 352-355, 441 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до виконання зобов`язань, покладених на неї за виконавчим листом № 2-141/2011, виданого 04.07.2013 Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» суму заборгованості за кредитним договором № 161/17/М4 від 14.05.2008 у розмірі 97935,92 дол.США, що в гривневому еквіваленті складає 820996,01 грн. та 1700,00 грн. судовий збір, 120,00 грн. ІТЗ судового процесу, РАЗОМ: 822816,01 грн.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст ухвали складено 20.11.2020.

Суддя С.В. Яркіна