Справа № 309/1294/19
Провадження № 2/309/104/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Довжанин М.М.

за участю секретаря судового засідання Данило І.С.

позивачки ОСОБА_1 Г.А.

її представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Рошинець Наталія Павлівна про усунення від права на спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П., в якому просить усунути ОСОБА_5 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 А від права на спадкування на все спадкове майно, що залишилося після смерті його батька, ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її рідний брат ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку в АДРЕСА_1 та житлового будинку в АДРЕСА_1 . Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є його син, ОСОБА_5 , який на момент смерті був зареєстрований разом з померлим, але фактично проживає вже декілька років в іншому місті. З 2005 року ОСОБА_6 хворів на психічну хворобу та перебував на обліку у лікаря - психіатра, а з 2013 року йому було призначено другу групу інвалідності безтерміново. Рішенням Хустського районного суду (справа № 309/344/18) ОСОБА_6 визнано недієздатним та призначено йому опікуном його сестру, позивачку ОСОБА_4 . Крім того, вищевказаним рішенням Хустського районного суду встановлено обставини, що ОСОБА_6 внаслідок психічної хвороби не може усвідомлювати наслідків своєї поведінки, керувати своїми діями, самостійно здійснювати догляд за собою, правильно орієнтуватися та оцінювати прості життєві ситуації та за таких обставин потребує опіки. Позивачка за власні кошти доглядала брата тому, що він сам себе не міг обслуговувати та потребував постійної сторонньої допомоги. Забезпеченням ОСОБА_6 всім необхідним - ліками, продуктами, займалася вона.

Так як позивачка є спадкоємцем другої черги за законом після смерті померлого, вона змушена звернутись з даною позовною заявою до суду для захисту своїх майнових та спадкових прав на оформлення спадкового майна за померлим ОСОБА_6 . З часу смерті свого батька і по даний час відповідач ОСОБА_5 взагалі не з`являється додому і не приймає жодної участі в утриманні та розпорядженні спадковим майном. Вважає, що відповідача може бути усунено від права на спадкування за померлим ОСОБА_6 , оскільки за життя батька через його хворобу та безпорадний стан, відповідач ухилявся від надання йому допомоги. Відповідач навіть не з`явився на поховання свого батька та не надав жодної матеріальної підтримки під час проведення організації поховання свого батька, ОСОБА_6 , а також допомоги в похованні, не приймав участі в них. Тому, відповідача як спадкоємця першої черги за законом необхідно усунути від права на спадкування у спадщині, відкритій внаслідок смерті ОСОБА_6 , який ухилявся від надання допомоги своєму батьку, який внаслідок хвороби перебував у безпорадному стані, а також потребував матеріального утримання.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 , що діє на підставі довіреності підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 позовні вимоги заперечив. Суду пояснив, що померлий ОСОБА_6 не потребував додаткової опіки до 2018 року, тобто до рішення суду про призначення йому опікуна, а відповідач ОСОБА_5 , враховуючи, що він 1998 року народження, до рішення суду був малолітній. Також батько відповідача був розлучений з матір`ю відповідача і проживав окремо. Разом з тим у позові позивачкою не вказано вид та форми ухилення від надання допомоги відповідачем людині, яка такої допомоги потребує. Покійний батько відповідача мав психічне захворювання тривалого характеру, йому було призначено пенсію по інвалідності, оскільки він був інвалідом другої групи по психічним захворюванням, але разом з тим він керував відповідно своїми діями, будучи інвалідом другої групи і міг знаходитися у інтернатах, де утримуються люди з подібними діагнозами, тому вважає позов безпідставним і таким, що не підлягає до задоволення.

Третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П. в судове засідання не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Суд вважає, що справу слід розглядати у відсутності третьої особи.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні, пояснила, що вона далека родичка сторін. ОСОБА_6 вона знала, він працював водієм, потім він захворів на психічну хворобу, хворів останні роки. З сином ОСОБА_5 він не проживав. Син був ще малим, коли ОСОБА_6 розійшовся з жінкою. За останні роки життя він був психічно хворим, за ним було нікому доглядати, він часто був у психлікарні с. Вільшани, чому син не опікувався батьком вона не знає, якщо треба було щось допомагати, завжди кликали сестру ОСОБА_4 , яка з чоловіком приходили та допомагали. ОСОБА_6 жив сам. Коли захворів, до нього приходив чоловік сестри та обходжував його. Він не міг нічого робити. Померлий дуже любив сина. Чи приходив до нього син, вона не знає. Він одного разу був у неї з сином, коли синові було десь 17-18 років. ОСОБА_6 розповідав, що син вчиться. ОСОБА_4 повідомляла колишню дружину та сина померлого про стан ОСОБА_6 і, що він знаходиться у лікарні в с. Вільшани, але медсестри казали, що жодного разу ніхто з них не відвідував його. ОСОБА_6 хоронила сестра ОСОБА_4 . Похорон був проведений, так як зазвичай роблять у с. Золотарьові. Чи знали про смерть ОСОБА_6 його колишня дружина та син, вона не знає.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні, пояснила, що вона є свахою позивачки ОСОБА_4 . Вона знає, що відповідач ОСОБА_5 є сином померлого ОСОБА_6 . Про ОСОБА_6 вона дізналася два роки тому, коли стала свахою ОСОБА_4 . Померлий ОСОБА_6 хворів, був у лікарні, вони його навідували, коли був вдома, також його навідували із свахою та невісткою, допомагали йому. Сваха ОСОБА_4 коли не могла його навідати, просила її це зробити. Вона знає, що ОСОБА_6 розстався з сином коли йому було два роки і після того він жив з своєю матір`ю і ніяких стосунків з батьком не мав, і навіть тоді, коли батько хворів, навіть у останні дні не можна було його докликатися, щоб він навідався до батька. Відповідачу неодноразово телефонували, зокрема невістка телефонувала і повідомляла його, що батько хворий і щоб він навідався до нього, але він не виявляв бажання прийти і сваха з ним також розмовляла. Померлого ОСОБА_6 під час хвороби доглядала позивачка. ОСОБА_6 був тяжкий, його необхідно було доглядати. Похорони організовувала позивачка ОСОБА_4 , цей факт знає все село, вона оплачувала та організовувала похорон. Син ОСОБА_5 не брав участі у похоронах батька та не був присутній при цьому.

Заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

В судовому засіданні встановлено, що громадянин ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 27.10.2018 року (а.с. 11).

Позивачка ОСОБА_4 є рідною сестрою померлого, що стверджується, копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_2 , копією свідоцтва про народження ОСОБА_9 серії НОМЕР_3 та копією свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 (а.с. 12-14).

Відповідач ОСОБА_5 є сином померлого ОСОБА_6 , що підтверджується самими сторонами по справі та матеріалами справи.

Як вбачається з довідки ЛКК № 31 від 17.09.2018 року, виданій Хустською районною поліклінікою, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець АДРЕСА_1 знаходився на обліку в лікаря-психіатра психо-наркологічного відділення Хустської районної поліклініки з 11.07.2007 року з діагнозом: Шизоафективний розлад, депресивний тип. Являється інвалідом 2-ї групи безтерміново по психічному розладу. По своєму психічному стану може перебувати в інтернаті психоневрологічного профілю.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2018 року ОСОБА_6 був визнаний недієздатним, над ним встановлено опіку та призначено опікуном позивачку ОСОБА_4 .

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом, коло яких визначено ст.ст.1261-1265 цього Кодексу.

Після смерті ОСОБА_6 , відкрилася спадщина на все належне померлому майно, а так як померлий заповіту не залишив, спадкування здійснюється за законом.

Спадкоємцем першої черги є син померлого ОСОБА_6 відповідач ОСОБА_5 .

Спадкоємицею другої черги є сестра померлого позивачка ОСОБА_4 .

Позивачка ОСОБА_4 30.11.2018 року звернулася до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П. із заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_6 (а.с.18).

У суду немає відомостей про звернення до нотаріуса відповідача ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини за померлим батьком ОСОБА_6 .

Предметом даного судового спору є правовідносини щодо усунення особи від права на спадкування за законом.

За приписами ст.51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Частиною 5 ст.1224 ЦК України встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту згаданої норми, та з урахуванням роз`яснень, наданих у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Викладеного правового висновку притримується також Верховний Суд у своїй постанові від 04.07.2019 року у справі №404/2163/16-ц.

Тобто, предметом доказування у даній справі є одночасна наявність факту ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. При цьому обов`язок доказування цих обставин покладено на позивача.

Перебування спадкодавця в безпорадному стані доведено належними документами, (рішення суду від 27.06.2018 р. та довідка ЛКК № 311 від 17.09.2018 р.), які беззаперечно свідчать про наявність у спадкодавця ОСОБА_6 тривалого і тяжкого захворювання, що мало наслідком присвоєння йому ІІ-ї групи інвалідності безстроково по психічному розладу.

Показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , наданими в судовому засіданні підтверджено як факт перебування батька відповідача через хворобу в безпорадному стані, так і факт ухилення ОСОБА_5 від надання своєму батьку допомоги при можливості її надання, оскільки ОСОБА_5 в останні два роки життя батька був повнолітнім, обізнаним про стан здоров`я батька, мав можливість хоч інколи навідуватися до батька та допомагати йому в побуті, надавати йому психологічну підтримку, відвідуючи його у інтернаті психоневрологічного профілю, однак на численні прохання рідних відмовлявся навідувати хворого, ігнорував факт наявності у нього батька та робив це усвідомлено.

Разом з тим в судовому засіданні стверджено той факт, що позивачка ОСОБА_4 доглядала за ОСОБА_6 , організовувала його перебування у інтернаті психоневрологічного профілю, взяла на себе обов`язки по догляду за ОСОБА_6 під час його перебування вдома та здійснила його поховання, про що свідчать наявні у матеріалах справи накладні, виписані на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 51-53). Дану обставину стверджують також свідки, допитані судом.

На підставі зазначених доказів, суд дійшов висновку, що відповідач дійсно ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, а спадкодавець ОСОБА_6 потребував допомоги сина.

У зв`язку з цим, суд визнає, що позивачкою доведено належними, допустимими і достатніми доказами одночасне настання наведених обставин, що є підставою для усунення ОСОБА_5 від спадкування за померлим батьком ОСОБА_6 .

З огляду на викладене, суд приходить висновку, що подана позовна заява ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Судові витрати по справі у виді сплаченого позивачем судового збору відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

Керуючись ст.ст.15, 16, 1224 ЦК України, ст.ст.4, 13, 81, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_5 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 А від права на спадкування на спадкове майно, що залишилось після смерті його батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 768 гривень 40 копійок сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення виготовлено 22.06.2020 року.

Суддя Хустського

районного суду: Довжанин М.М.