Справа № 755/3146/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Миненко В.В.

за участі

представника позивача Зінчука Я.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_1 Ротайського В.М.

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за участю третіх осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіста», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за участю третіх осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіста», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до рішення Національного банку України від 20 травня 2016 року № 8 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 травня 2016 року № 783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товариству «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Станом на 26 лютого 2016 року на балансі банку перебував актив - право вимоги за кредитним договором № 014/0398/74/02025 від 20 квітня 2007 року в розмірі наявної заборгованості позичальника ОСОБА_1 20 квітня 2007 року з метою забезпечення належного виконання кредитного договору між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк» «Престиж» та відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 014/0398/74/02025/1. 30 березня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «АВІСТА» було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 30/03/2016-3. Розмір заборгованості позичальника на момент відступлення прав вимоги склав 2 683 220,62 грн. Договором цесії було обумовлено, що разом з правом вимоги по кредитному договору до Нового кредитора переходить право вимоги по Договору поруки № 014/0398/74/02025/1 від 20 квітня 2007 року. Ціна договору склала 50 000,00 грн. без ПДВ, які надійшли на рахунок банку. За результатами перевірки встановлено, що відступлення належних Банку прав вимоги за Кредитним договором та укладення відповідного договору відступлення - Договору цесії було здійснено з явним наданням переваг окремому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «АВІСТА» та здійснено в супереч і на шкоду інтересів банку, тобто проводився нерівноцінний викуп активів Банку з дисконтом понад 98% (2 683 220,62 грн. - гривневий еквівалент 101 486,56 доларів США за 50 000,00 грн.), що може свідчити про надання особі, яка проводила такий викуп, нічим не обумовлених переваг та здійснення Банком відмови від власних майнових вимог на суму, що становить різницю між розміром відступленого боргу(прав вимоги) та сумою отриманих коштів, вчиненої попри наявності можливості отримати задоволення своїх вимог в більшому розмірі за рахунок наявних засобів забезпечення (поруки ОСОБА_2 , а також коштів основного боржника). Уклавши договір цесії за вказаних обставин та на умовах Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» фактично відмовився від власних майнових прав на суму, що становить різницю між розміром відступлення(прав вимоги) та сумою отриманих коштів; взяв на себе зобов`язання (щодо передачі майнових прав у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК`АВІСТА»), внаслідок яких виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами частково, на суму, що становить різницю між розміром відступленого боргу та сумою отриманих коштів, стало неможливим; здійснив відчуження майна за цінами, нижчими на 20% і більше відсотків від вартості майна та звичайної ціни; надав перевагу окремому кредитору на придбання прав вимоги та укладення Договору цесії; уклав правочин з пов`язаною особою, який не відповідає вимогам законодавства України, що підпадає під критерії нікчемності, наведені в п.п.1,2,3,7ґ.8 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У зв`язку з відповідністю крітеріям нікчемності Договору про відступлення прав вимоги № 30/03/2016-3 від 30 березня 2016 року Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» 16 грудня 2019 року було прийнято рішення № 22, яким віднесено вчинений правочин до категорії нікчемних, застосування наслідків недійсності. Просив в порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину стягнути частину наявної заборгованості в сумі 140 000, 00 грн. за кредитним договором № 014/0398/74/02025 від 20 квітня 2007 рок, що укладений між Відкритим акціонерним товариством »Акціонерним комерційним банком» Престиж», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк та ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження.

04 квітня 2020 року ухвалою суду постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду .

29 жовтня 2020 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Представник позивача ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що не заперечує відчуження банком квартири відповідача ОСОБА_1 за 4 482 857,00 грн.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала. Підтримала відзив на позовну заяву та відповідь на письмові пояснення третьої особи.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримав пояснення відповідача та просив застосувати строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 підтримав пояснення відповідача ОСОБА_1 .

Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіста» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

20 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк» «Престиж» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/0398/74/02025, відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 4 679,62 доларів США 00 центів строком до 19 квітня 2027 року, позичальнику зобов`язується здійснити повернення кредиту частинами в розмірах, в порядку, в строки, визначені цим Договором (а.с.10-11, том 1).

20 квітня 2007 року з метою забезпечення належного виконання кредитного договору між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк» «Престиж» та відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено договір поруки договір поруки № 014/0398/74/02025/1 (а.с. 12-13, том 1).

30 березня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «АВІСТА» було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 30/03/2016-3 (а.с. 14-18, 19, 20, том 1).

27 грудня 2019 року направлено письмове повідомлення відповідачам про нікчемних правочинів (а.с.22-23, том 1).

Позивач просив про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - стягнути частину наявної заборгованості в сумі 140 000, 00 грн. за кредитним договором № 014/0398/74/02025 від 20 квітня 2007 рок, що укладений між Відкритим акціонерним товариством »Акціонерним комерційним банком» Престиж», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк та ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відступлення належних Банку прав вимоги за Кредитним договором та укладення відповідного договору відступлення - Договору цесії було здійснено з явним наданням переваг окремому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «АВІСТА» та здійснено в супереч і на шкоду інтересів банку, тобто проводився нерівноцінний викуп активів Банку з дисконтом понад 98% (2 683 220,62 грн. - гривневий еквівалент 101 486,56 доларів США за 50 000,00 грн.), що може свідчити про надання особі, яка проводила такий викуп, нічим не обумовлених переваг та здійснення Банком відмови від власних майнових вимог на суму, що становить різницю між розміром відступленого боргу(прав вимоги) та сумою отриманих коштів, вчиненої попри наявності можливості отримати задоволення своїх вимог в більшому розмірі за рахунок наявних засобів забезпечення(поруки ОСОБА_2 , а також коштів основного боржника). Уклавши договір цесії за вказаних обставин та на умовах Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» фактично відмовився від власних майнових прав на суму, що становить різницю. Між розміром відступлення(прав вимоги) та сумою отриманих коштів; взяв на себе зобов`язання (щодо передачі майнових прав у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК`АВІСТА»), внаслідок яких виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами частково, на суму, що становить різницю між розміром відступленого боргу та сумою отриманих коштів, стало неможливим; здійснив відчуження майна за цінами, нижчими на 20% і більше відсотків від вартості майна та звичайної ціни; надав перевагу окремому кредитору на придбання прав вимоги та укладення Договору цесії; уклав правочин з пов`язаною особою, який не відповідає вимогам законодавства України, що підпадає під критерії нікчемності, наведені в п.п.1,2,3,7, 8 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»

На підтвердження позовних вимог представником позивача надано суду постанову правління Національного банку України від 18 липня 2016 року № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (а.с. 6), рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 липня 2016 року № 1265 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатору банку (а.с. 7), рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 липня 2018 року № 1836 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатору банку (а.с. 8), рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25 жовтня 2019 року № 2732 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (а.с. 9), виписки по особовим рахункам від 30 березня 2016 року (а.с.24-26), рішення Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» № 22 від 16 грудня 2019 року «Про віднесення правочинів до категорії нікчемних, застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів» (а.с.27), рішення правління Національного банку України від 19 травня 2016 року № 7/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до категорії проблемних (а.с. 28-31), постанову правління Національного банку України від 04 грудня 2014 року № 783/БТ «Про запровадження особливого режиму контролю за діяльністю Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» та призначення куратора» (а.с.66-67), статут Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (а.с. 68-73).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідач ОСОБА_2 не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк.

Відповідач ОСОБА_1 скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк в якому зазначено, що рішення № 22, прийняте в грудні 2019 року ліквідатором, якому законом не надано повноважень щодо виявлення правочинів, що є нікчемними, що є окремою підставою для відмови у позові. Крім того, 30 березня 2016 року Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_5 за 4 482 857,00 грн. В той же день залишок боргу банком продано Товариству з обмеженою відповідальністю »ФК`АВІСИА» за 50000,00 грн., яке відступило це право ОСОБА_5 . Після цього банком видано довідку про відсутність заборгованості. Отже, банк фактично отримав 4 532 857, 00 грн. Якщо врахувати залишок кредиту та проценти на момент відступлення прав вимоги, то банк фактично отримав більш ніж 75% (4532 857, 00/6 034 167,72)*100). Позивачем також пропущено строк позовної давності. Так, 18 липня 2016 року рішенням № 142-рш Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанка», з 17 липня 2016 року розпочався строк позовної давності звернення до суду. Просила застосувати строк позовної давності (а.с.127-132, том 1).

На підтвердження відзиву відповідачем подано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06 листопада 2015 року державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві. зареєстровано право власності за Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» на нерухоме майно - житлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.133-134, том 1), копію договору купівлі-продажу квартири, укладеного 30 березня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» та ОСОБА_5 (а.с.139-144, том 1), копію квитанції про перерахування банку кредитної заборгованості при продажу основного засобу у розмірі 4 482 857,00 грн. (а.с.145, том 1), довідку Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» від 30 березня 2016 року про відсутність у відповідача ОСОБА_1 будь-яких зобов`язань за кредитним договором (а.с.146).

Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб скористався своїм правом подачі письмових пояснень до позову, в яких зазначено, що за результатами проведеної відповідно до наказу Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» від 26 листопада 2019 року № 71 перевірки встановлено, що відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/0398/74/02025 від 20 квітня 2007 року, що забезпечувався договором поруки № 014/0398/74/02025/1 від 20 квітня 2007 року (поручитель ОСОБА_2 ) підпадає під ознаки нікчемного правочину. За таких обставин, на підставі п.п.1,2,3,7,8 ч.3, ст. 38 Закону уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» 16 грудня 2019 року було прийнято рішення № 22, яким віднесено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 30/03/2016-3 від 30 березня 2016 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «АВІСТА» до категорії нікчемних та вважати його нікчемним, застосувати наслідки недійсності правочину, зазначені в п. 2 ст. 216 ЦПК України, та повідомити сторін нікчемного правочину про прийняте рішення. Отже, враховуючи нікчемність укладених банком правочинів, позичальник не виконав належним чином умови кредитного договору, внаслідок чого у позичальника ОСОБА_1 виникла заборгованість перед Публічного акціонерного товариства «Фідобанк». Ціна за Договором відступлення від 30 березня 2016 року № 30/03/2016-3 становить 50 000,00 грн. Тоді як загальна сума заборгованості, право вимоги якої відступлене на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІСТА» за кредитним договором становить 101 486, 56 доларів США(що у гривневому еквіваленті становило 2 683 220, 60 грн.), що фактично є значним заниженням ринкової ціни (у 98%), тобто більш як на 20% отриманих за вказаним договором прав вимоги. Крім того, Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» відступивши право вимоги за кредитним договором надало перевагу, як пов`язаній з банком особі, у вигляді отримання фінансовою компанією ліквідованого активу банку із дисконтом у 98%, що відповідає ознакам нікчемності, передбаченим п.п.7,8 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Просить позов задовольнити (а.с. 89-91, 160-169).

Відповідача ОСОБА_1 надала відповідь на письмові пояснення представника третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якій зазначено, що при продажу Фондом як активу на торгах враховується не сума несплаченого кредиту, а вартість «кредитного портфелю» з врахування того, скільки новий кредитор може реально отримати у випадку придбання права вимоги до певного боржника, тобто, в даному випадку звичайною ціною мала бути саме вартість квартири, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (4 482 857,00 грн.), яка була засобом забезпечення кредиту. А відтак банк фактично відступив право вимоги більш ніж за 100 відсотків від звичайної ціни даного права вимоги (тобто вартості заставленої квартири).Третьою особою не заперечується отримання за предмет іпотеки 4 482 857,00 грн., однак посилається лише на суму договору про відступлення права вимоги у розмірі 50 000,00 грн. (а.с.182-189).

Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіста» не скористався своїм правом подачі письмових пояснень до позову.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до вимог ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні і оспорювані. Нікчемні - ті, недійсність яких прямо встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо). Оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (ч. 2 ст. 215 ЦК).

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно із п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Згідно із п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Правовідносини стосовно виведення неплатоспроможного банку з ринку регулюються спеціальним законодавством - Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та відповідними нормативно-правовими актами Фонду гарантування та Національного банку України».

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно ч. 1 ст. 29 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд набуває прав кредитора банку: 1) на загальну суму, що підлягає відшкодуванню вкладникам такого банку (включаючи пункти 3-5 частини другої статті 27 цього Закону) на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, у тому числі на суму цільової позики, наданої банку протягом дії тимчасової адміністрації, та на суму наданої Фондом приймаючому або перехідному банку фінансової підтримки; 2) на суму сплачених Фондом витрат, пов`язаних з процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, здійснених у межах кошторису витрат, затвердженого адміністративною радою Фонду, у тому числі щодо консолідованого продажу активів банку, що ліквідується; 3) на суму нарахованого, але не сплаченого регулярного збору до Фонду, а також на суму заборгованості із сплати зборів, пені та/або штрафів до Фонду, нарахованих до дня, що передує дню запровадження процедури ліквідації.

Згідно ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: 1) вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; 2) укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; 3) продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій. Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду не має права обмежувати або припиняти здійснення: а) банком операцій у процедурі ліквідаційного неттінгу, що здійснюється в порядку, встановленому статтею 54-1 цього Закону; б) операцій, спрямованих на виконання нетто-зобов`язання, визначеного відповідно до статті 54-1 цього Закону, шляхом звернення стягнення на предмет забезпечення, переданий банком на виконання зобов`язань за такою угодою; 4) повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 5) заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; 6) звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку; 7) залучати до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації за рахунок банку на підставі цивільно-правових договорів інших осіб (радників, аудиторів, юристів, оцінювачів та інших) у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. Такі договори можуть бути розірвані в односторонньому порядку у день повідомлення Фондом другої сторони про таке розірвання з наслідками, встановленими цивільним законодавством; 8) призначати проведення аудиторських перевірок та юридичних експертиз з питань діяльності банку за рахунок банку в межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду; 9) приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов`язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю; 10) зупиняти розподіл капіталу банку чи виплату дивідендів у будь-якій формі; 11) вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду.

Згідно ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Судом встановлено, що згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» від 30 березня 2016 року у відповідача ОСОБА_1 станом на 30 березня 2016 року відсутні будь-які зобов`язання за кредитним договором № 014/0398/74/02025 від 20 квітня 2007 року (а.с. 146).

Крім того, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків,коли позов не доведено, що є самостійною підставою для нього.

Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за участю третіх осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіста», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину слід відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 202, 203, 215, 216, 253, 256, 257, 267 ЦК України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за участю третіх осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіста», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06 листопада 2020 року.

Суддя Н.Є.Арапіна