Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 2-42/11
Провадження № 4-с/553/10/2020
У Х В А Л А

Іменем України

03.11.2020м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Чистик І.О.,

при секретарі Павленко І.В.,

з участю представника заявника Мошака О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець Скрипник Володимир Леонідович, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про визнання дій приватного виконавця протиправними та незаконними, скасування постанов, винесених в межах виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Просив суд поновити строк на звернення зі скаргою до суду, визнати дії приватного виконавця Скрипника В.Л. незаконними та протиправними, скасувати постанови ВП № 61129967 від 03.02.2020 року про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про звернення стягнення на майно боржника та про арешт майна боржника (а.с. 1-6). В подальшому заявником подано уточнену скаргу з викладенням більш детального обґрунтування вимог (а.с. 100-106).

В судовому засіданні представник заявника подану скаргу підтримав з викладених в ній підстав.

Приватний виконавець Скрипник В.Л. в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Подав до суду відзив на скаргу ОСОБА_1 , в якому вважав скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню та просив суд відмовити в її задоволенні з підстав, що викладені в письмовому відзиві (а.с. 39-42).

Стягувач, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань до суду не подав.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 450 ЦПК України, згідно якої неявка стягувача, боржника, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд вважає за можливе здійснення розгляду скарги за відсутності осіб, які не прибули до суду.

Заслухавши представника, вивчивши матеріали справи за скаргою, матеріали цивільної справи № 2-42/11, дослідивши копію матеріалів виконавчого провадження, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 28.07.2011 року (справа № 2-42/11) стягнуто з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за Кредитним договором № ML-D00/056/2007 від 22.06.2007 року - 936564,18 гривень, що складає: борг по поверненню кредиту - 834531,29 грн., еквівалент в доларах по курсу НБУ (12.05.11 р. - 7,9717 грн./1,0 дол. США) - 104686,74 доларів СІЛА, проценти - 58165.59 грн., еквівалент в доларах по курсу НБУ (12.05.11 р. - 7,9717 грн./1,0 дол.США) - 7296,51 доларів США, пеня - 43492,30 грн., штраф - 375,0 грн.

Для стягнення заборгованості за Кредитним договором №ML-D00/056/2007 від 22.06.2007 р. на суму - 936564,18 грн. із відповідача ОСОБА_2 визначено спосіб виконання рішення шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за говором іпотеки №PML-D00/056/2007 від 22.06.2007 р., а саме на належний ОСОБА_2 жилий будинок з господарськими спорудами, що розташований на землі держфонду за адресою: АДРЕСА_1 , з наданням Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві і отримання коштів від продажу зазначеного об`єкта нерухомого майна, а також права отримання всіх необхідних документів для оформлення продажу цього об`єкта нерухомого майна, оригіналів, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухоме майно у приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвої В.І., витягів у ПП «Інвентаризатор», правовстановлюючих документів на земельну ділянку, права підпису, договору купівлі-продажу зазначеного об`єкта нерухомого майна.

Стягнуто із ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судові витрати, а саме - судовий збір - по 850 грн. з кожного, та витрати по платі ІТЗ - по 125 грн. з кожного.

Вказане судове рішення набрало законної сили.

На підставі заяви представника позивача від 11 листопада 2011 року було видано 5 виконавчих листів у цій цивільній справі (справа № 2-42/11, а.с. 309), зокрема виконавчий лист № 2-42/11, виданого 08.02.2010 року, із наступним змістом: «Стягнути із ОСОБА_2 і ОСОБА_1 солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» суми заборгованості за кредитним договором № ML-D00/056/2007 р. 936564,18 грн., що складає: борг по поверненню кредиту 834531,29 грн., еквівалент в долларах по курсу НБУ (12.05.11 р. 7,9717 грн./ 1,0 дол. США) 104686,74 доларів США, проценти 58165,59 грн., еквівалент в долларах по курсу НБУ (12.05.11 р. 7,9717 грн./ 1,0 дол. США) 7296,51 доларів США, пеня 43492,30, штраф 375,0 грн.».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII встановлює, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Судом встановлено, що постановою приватного виконавця Скрипника В.Л. від 03.02.2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 61129967 на підставі виконавчого листа № 2-42/11 від 08.02.2012 року про стягнення із ОСОБА_2 і ОСОБА_1 солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» суми заборгованості за кредитним договором № ML-D00/056/2007 р. 936564,18 грн., що складає: борг по поверненню кредиту 834531,29 грн., еквівалент в доларах по курсу НБУ (12.05.11 р. 7,9717 грн./ 1,0 дол. США) 104686,74 доларів США, проценти 58165,59 грн., еквівалент в доларах по курсу НБУ (12.05.11 р. 7,9717 грн./ 1,0 дол. США) 7296,51 доларів США, пеня 43492,30, штраф 375,0 грн. (а.с. 8).

Вказана постанова винесена приватним виконавцем щодо боржника ОСОБА_1 .

У поданій скарзі заявник посилається на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження була прийнята без сплати та пред`явлення стягувачем приватному виконавцю квитанції про сплату авансового внеску відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

При цьому ст. 43 вказаного Закону врегульовує питання додаткового авансування витрат виконавчого провадження та, що у разі перебування виконавчого провадження на виконанні у приватного виконавця авансування стягувачем зазначених витрат виконавчого провадження є обов`язковим лише на вимогу приватного виконавця.

У зв`язку з цим суд визнає необґрунтованими посилання заявника на порушення приватним виконавцем п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII під час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, суд погоджується із запереченнями приватного виконавця Скрипника В.Л. про те, що питання щодо внесення авансового внеску, несплата якого могла бути підставою для повернення виконавчого листа стягувачу, на яке посилається ОСОБА_1 , були раніше врегульовані ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, положення ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України Рішенням Конституційного Суду № 2-р(ІІ)/2019 від 15.05.2019 р. Таким чином, на момент пред`явлення стягувачем виконавчого листа на виконання вказане положення про обов`язкову сплату авансового внеску вже не мало законної сили.

Вирішуючи питання про обґрунтованість доводів скарги щодо пропуску строків пред`явлення виконавчого листа до виконання суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (який діяв до 05 січня 2017 року) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Ч. 3 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

З 05 січня 2017 року набрав законної сили Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII. Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 12 цього Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Згідно пункту 5 Розділу VIII Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

З огляду на викладене та на відповідність виконавчого листа вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» прийнята приватним виконавцем постанова про відкриття провадження є законною та обґрунтованою.

За таких обставин, враховуючи наявність на виконавчих листах відміток про їх неодноразове пред`явлення до виконання, поширення на виконавчий лист у справі № 2-42/11 наведених вище положень, зокрема в частині його пред`явлення до виконання, у строки встановлені Законом № 1404-VIII, суд вважає, доведеним той факт, що строки пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-42/11 про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 переривались, у зв`язку з чим строк його пред`явлення до виконання станом на 03 лютого 2020 року не закінчився. Враховуючи викладене, дії приватного виконавця в частині відкриття 03 лютого 2020 року виконавчого провадження ВП № 61129967 є правомірними та такими, що відповідають вимогам закону.

Крім того, враховуючи зміст судового рішення, а також зміст виконавчого листа, наведений в постанові державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 03.02.2020 року суд визнає необґрунтованими твердження поданої скарги про самостійну зміну приватним виконавцем способу стягнення за виконавчим листом.

При цьому суд звертає увагу, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 28 липня 2011 року визначений спосіб виконання рішення шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки лише щодо боржника ОСОБА_2 , та не має відношення до виконання рішення щодо боржника ОСОБА_1 .

Постановою приватного виконавця від 03.02.2020 року визначено для боржника розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, із зазначенням загальної суми мінімальних витрат 274,84 грн. (а.с. 9).

Постановою приватного виконавця Скрипника В.Л. від 03.02.2020 року стягнуто з боржника основну винагороду в сумі 93527,20 грн.(а.с. 10).

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється, зокрема, у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Згідно ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

При цьому ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно ч. 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Згідно статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору, таким чином вона носить той самий характер санкції для боржника, який самостійно (до моменту відкриття виконавчого провадження) не виконав рішення.

Частиною 3 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року передбачено, що виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна і винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа сгягувачу).

Враховуючи викладене, дії приватного виконавця в частині винесення 03 лютого 2020 року в межах виконавчого провадження ВП № 61129967 постанов про визначення для боржника розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, та стягнення з боржника основною винагороди є правомірними та такими, що відповідають вимогам закону.

Крім того, постановою приватного виконавця Скрипника В.Л. від 03.02.2020 року звернуто стягнення на майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 1 029 073,99 грн. (а.с. 11).

Постановою приватного виконавця Скрипника В.Л. від 03.02.2020 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 1 029 073,99 грн. (а.с. 12).

Згідно ч.1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Враховуючи розмір грошових коштів, що підлягають стягненню з боржника на користь стягувача за виконавчим документом № 2-42/11, суд визнає правомірними дії державного виконавця в частині звернення стягнення на майно, що належить боржнику та накладення 03 лютого 2020 року арешту на все рухоме та нерухоме майно у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів боржника ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження ВП № 61129967.

При цьому викладені в скарзі ОСОБА_1 доводи про те, що вказаними постановами приватного виконавця накладено звернуто стягнення та накладено арешт на все майно боржника є необґрунтованими та спростовуються змістом оскаржуваних постанов.

Враховуючи відсутність підстав для визнання неправомірними та скасування оскаржуваних постанов приватного виконавця в межах ВП № 61129967, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог скарги.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

А згідно ч.ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим заявник не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених вимог.

Враховуючи те, що заявник не наводить в поданій скарзі інших підстав для обґрунтування заявлених вимог, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні скарги у зв`язку з її необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 12, 19, 81, 89, 447-448 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець Скрипник Володимир Леонідович, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про визнання дій приватного виконавця протиправними та незаконними, скасування постанов, винесених в межах виконавчого провадження відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, яким є Полтавський апеляційний суд. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави І. О. Чистик