22-ц/804/2186/20
221/9254/19

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
„23 червня 2020 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 221/9254/19
Номер провадження 22-ц/804/2186/20
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М.
за участю секретаря: Сікори М.М.
учасники справи :
відповідач АТ «Українська залізниця»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Орєхов Михайло Володимирович, на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 13 квітня 2020 року головуючого судді Безрук Т.В., зі складанням повного тексту судового рішення 13 квітня 2020 року по цивільній справі про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «Українська залізниця») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 04 вересня 1998 року по 14 липня 2017 року вона перебувала у трудових відносинах зі структурним підрозділом відповідача. 14 липня 2017 року її звільнено за п.1 ст.36 КЗпП України . За період з березня 2017 року по липень 2017 року сума невиплаченої їй заробітної плати з вини відповідача становить 14 154,61 грн. Тому, у зв`язку з порушенням відповідачем її права на отримання заробітної плати, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 14 154,61 грн та 198 930 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з березня 2017 року по день прийняття рішення по справі.
Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 13 квітня 2020 року у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Орєхов М. В., просить скасувати рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення вимог , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначено, що судом першої інстанції безпідставно не враховано в якості підтвердження наявності заборгованості відповідача по заробітній платі копії розрахунків за березень-липень 2017 року, оскільки відомості зазначені у вказаних розрахунках узгоджуються з іншими доказами. Розрахунок заробітної плати за липень 2017 року узгоджується з наказом (розпорядженням) № 7154/ДН-ос від 10 липня 2017 року про припинення трудового договору. Наказ про припинення трудового договору підписаний виконуючим обов`язки начальника дирекції залізничних перевезень Подлузьким ОСОБА_2 . Згідно з матеріалами справи вбачається, що структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» здійснює свою адміністративну діяльність у місті Лиман Донецької області, тобто на території, на якій органи державної влади України здійснюють свої повноваження. З посиланням на ст. 43 Конституції України, ст. 94,97, 116 КЗпП України, 22 Закону України «Про оплату праці», вказують, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити усі належні йому грошові суми, а в разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Тому, доводи відповідача про те, що форс-мажорні обставини унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно з статтями 47,83,115,116 КЗпП України, є безпідставними, оскільки форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі. Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст.ст. 47, 116 КЗпП України. Наявність роздрукованих розрахункових листів, виданих позивачу, який використав їх як доказ наявної заборгованості із заробітної плати свідчить та розцінюється судом як обізнаність підприємства відповідача про існуючий обов`язок розрахунку та його невиконання. Остаточного розрахунку з позивачем при звільненні з підприємства проведено не було, відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заборгованості по заробітній платі, з яких вбачається, що за період березень 2017 року - липень 2017 року нараховано 14 154,61 грн., та у строки, установлені ч. 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив усі суми, що належали позивачу від підприємства, як при звільненні, так і на час розгляду справи судом. Зауважено, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 16 червня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1,3 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Позивач звернулася до суду з позовними вимогами, що виникають з трудових відносин з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому, вказана справа є малозначною та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення ,з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі не погодився скаржник , проте судове рішення в частині не задоволених вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні сторонами не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що не можна визнати належними та допустимими доказами, наданий позивачем розрахунок заборгованості, відповідно до розрахункових листків, які належним чином не посвідчені. Судом першої інстанції прийняті наведені відповідачем об`єктивні причини неможливості виплати заборгованості із заробітної плати та науково-правовий висновок Торгівельно-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-102, у зв`язку із чим підприємство не мало можливості своєчасно провести розрахунок з позивачем по заробітній платі. Зазначений висновок Торгово-промислової палати України є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у непроведені своєчасного розрахунку з позивачем при її звільненні.

Такі висновки суду гуртуються на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на наступне.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст.115, 116 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що позивач з ОСОБА_1 з 04 вересня 1998 року перебувала у трудових відносинах з ВП ДС «Станція Донецьк» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «»Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та з 01 листопада 2015 року обіймала посаду чергового по залізничній станції «Оленівка» 3 класу виробничого підрозділу «Станція Донецьк» 2 класу, що підтверджується копією трудової книжки позивача.

14 липня 2017 року позивача звільнено згідно наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) № 7154/ДН-ос від 10 липня 2017 року на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України.

На підтвердження заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 надала розрахункові листки за лютий-липень 2017 року , згідно з яким за лютий 2017 року всього нараховано 5359,80 грн, сума до виплати 2849,99 грн; за березень 2017 року всього нараховано 5006,39 грн, сума до виплати 3844,05 грн; за квітень 2017 року всього нараховано 708,22 грн, сума до виплати 563,17 грн; за травень 2017 року всього нараховано 548,10 грн, сума до виплати 435,85 грн; за червень 2017 року всього нараховано 361,37 грн, сума до виплати 287,35 грн; за липень 2017 року всього нараховано 7530,53 грн, з урахуванням компенсації за невикористану відпустку 5307,12 грн., сума до виплати 5988,14 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі за вказаний період ,суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості підприємства перед позивачем по заробітній платі за березень - липень 2017 року .

Встановлено, що з 16 березня 2017 року нарахування заробітної плати у структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональній філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» було припинено.

Заперечуючи проти позову представник підприємства зазначав, що з вказаного часу нарахування заробітної плати у структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональній філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» було припинено. З вказаного часу відповідач не має можливості здійснювати господарську діяльність у вказаному структурному підрозділі внаслідок перебування їх під контролем незаконних збройних формувань. У зв`язку з відсутністю первинних документів нарахування заробітної плати здійснити не можливо та було припинено у відповідності до положень рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України» введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року № 62/2-17 року. До дирекції не надходили первинні документи від підприємства, на якому працювала позивач, для нарахування заробітної плати. Тобто на підконтрольній Україні території інформація відсутня, а не втрачена, первинна документація (табеля обліку робочого часу або графіки роботи за період, копії або оригінали внутрішніх наказів, розпоряджень та інше за період з березня по червень 2017 року) для нарахування заробітної плати. Документи для остаточного розрахунку працівників згідно наказу № 899-Н від 26 червня 2017 року повинні бути перевірені робочою комісією з опрацювання первинних документів щодо з`ясування обставин відсутності/присутності працівників та виконання /невиконання ними своїх посадових обов`язків. Тільки після перевірки наданого до Дирекції у м. Лиман пакету документів та після рішення комісії можливо буде здійснення належних працівнику виплат.

Суд погодився з доводами представника відповідача у вказаній частині і не прийняв за належні та допустимі докази, надані позивачем розрахунки заборгованості, належним чином не посвідчені.

Крім того, відповідач посилався на об`єктивні причини неможливості виплати заборгованості із заробітної плати, науково-правовий висновок Торгівельно-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-102, у зв`язку із чим підприємство не мало можливості своєчасно провести розрахунок з позивачем по заробітній платі.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, відповідачем надано науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2.

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та № 252-VIII « Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Донецьк Донецької області визнано тимчасово окупованою територією України.

Втрата контролю і доступу ПАТ «Українська залізниця» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що розташовані за адресом: АДРЕСА_1 , у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, починаючи з 17 березня 2017 року, коли фактично вийшло з під контролю управління зазначеними виробничими потужностями і припинилося провадження господарської діяльності, а тому немає можливості ПАТ «Українська залізниця» виконати зобов`язання перед працівниками згідно зі ст.ст.47, 83, 115 і 116 КЗпП України.

У зв`язку з відсутністю організаційних та технологічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних припинення переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхом залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидію гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року у зв`язку з відсутністю первинної документації на підконтрольній Україні території, у ПАТ «Українська залізниця» відсутня можливість виконати зобов`язання перед працівниками згідно ст.ст.47, 83, 115 і 116 КЗпП України.

Як вбачається із розділу ІV вказаного вище Науково-правового висновку, втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, АДРЕСА_1 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, буд. АДРЕСА_2 , у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно зі ст.ст.47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Зазначений висновок Торгово-промислової палати України є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачем при її звільненні.

Суд першої інстанції , врахував позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц провадження № 61-36747 св18 та відповідні правові позиції у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15, від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 березня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16, від 31 травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17 ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 225/5072/17.

Також,суд врахував , неможливість здобуття документів про заборгованість і її виплату працівникам через захоплення підприємства, де акумульована вся документація щодо роботи позивача, як то підтверджено і науково-консультативним висновком Торгово-промислової палати.

Внаслідок захоплення виробничих потужностей підприємства озброєнними формуваннями, що роботодавець не міг передбачити чи відвернути, через що господарська діяльність підприємства на території м. Донецька не відбувалась, відсутності первісної документації щодо фактичної роботи позивача на підприємстві після 16 березня 2017 року , результатів виконання позивачем своїх професійних обов*язків, підприємством не нараховувалась і не була виплачена заробітна плата за спірний період часу.

У змісті своїх заперечень відповідач вказує, що у зв`язку із втратою зв`язку із структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії Донецька залізниця АТ «Українська залізниця», відсутністю первинних документів щодо роботи позивача у спірний період часу, нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату з 16 березня 2017 року на даний час немає підстав. До теперішнього часу первинна документація щодо трудових відносин із позивачем не надходила. Достовірність поданих позивачем документів не підтверджена.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 до позовної заяви долучені копія трудової книжки з відомостями про її звільнення 14 липня 2017 року , а також копії розрахункових листків заробітної плати за лютий-липень 2017 року, копію наказу (розпорядження) про припинення трудового договору № 7154/ДН-ос від 10 липня 2017 року (а.с. 79,10-12, 13).

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За ч. 1 ст. 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За ст. 78 ЦПК суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Втім, документи, подані позивачем до позовної заяви на підтвердження своїх вимог, не завірені належним чином, їх походження не відомо, тож вони не можуть бути визнані судом належними, допустимими та достовірними доказами.

Роботодавець надав достатньо доказів щодо засвідчення факту припинення господарської діяльності структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень», працівником якого була позивач, через що нарахування заробітної плати було припинено з 16 березня 2017 року.

Натомість позивачем, не доведено належними і допустимими доказами в розумінні ч. 6 ст. 95 ЦПК України факту виконання нею певної роботи впродовж періоду з березня 2017 року по 14 липня 2017 року або дотримання режиму використання часу знаходження працівників у простої. Не підтверджено офіційного джерела походження представлених суду першої інстанції доказів.

Отримання позивачем в день звільнення трудової книжки не доводить наявності у роботодавця первісної документації щодо фіксації роботи позивача у спірний період часу.

Сам по собі факт звільнення позивача з ПАТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки за положеннями ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Розмір заробітної плати залежить, зокрема, від результатів праці працівника та господарської діяльності підприємства.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині , суд першої інстанції надав належну оцінку встановленим у справі обставинам та доказам, поданим сторонами, з урахуванням вимог статей 12, 81 ЦПК України, встановивши, що у трудових правовідносинах між відповідачем та його працівниками, зокрема ОСОБА_1 , з березня 2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких ПАТ «Українська залізниця» об`єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами трудового договору, обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, та дійшов правильного і обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволенню не підлягають, оскільки позивач не надав суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Наведені в апеляційній скарзі доводи за своєю суттю є ідентичними тим, що були викладені позивачем в суді першої інстанції, зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, висновки суду вони не спростовують та не належать до тих підстав із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Орєхов Михайло Володимирович залишити без задоволення.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 13 квітня 2020 року року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 24 червня 2020 року.

Судді: