ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/8199/20
провадження 2-о/201/129/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника зацікавленої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , заінтересована особа ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Заявники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в обґрунтування якої посилаються на те, що 21 квітня 2013 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 був укладений договір дарування грошових коштів, за яким ОСОБА_7 і ОСОБА_8 подарували, а ОСОБА_9 прийняв у дар грошові кошти в сумі 778 928,30 грн., з яких 698 000,00 грн. подарував ОСОБА_7 , 80 928,30 грн. подарувала ОСОБА_8 ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , шляхом поповнення поточного рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ «Укргазпромбанк» відкритого на ім`я ОСОБА_9 , 22.04.2013 поповнили рахунок на суму 778 928,30 грн., з яких 698 000,00 грн. поповнив ОСОБА_7 , 80 928,30 грн. поповнила ОСОБА_8 .. Оскільки, розмір подарунку грошових коштів за договором дарування від 21.04.2013 перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян та зазначений договір підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, проте нотаріально не був посвідчений, заявники не мають можливості подати звіт, як до відповідної податкової служби так і до Пенсійного фонду України з питань витрат, які здійснили останні, шляхом дарування грошових коштів заінтересованій особі. Так, як в позасудовому порядку встановити факт дарування грошових коштів заінтересованій особі в розмірі 778 928,30 грн., з яких 698 000,00 грн. подарував ОСОБА_7 , 80 928,30 грн. подарувала ОСОБА_8 , заявники не мають можливості та від цього факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, останні змушені звернутися до суду для вирішення цього питання.

В судовому засіданні заявники не з`явилися, їх представник заяву підтримав, надав пояснення аналогічні викладених в заяві та наполягав на її задоволенні.

Заінтересована особа ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, його представник заяву підтримала та проти її задоволення не заперечувала.

Заінтересована особа ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилася, її представник в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечувала, зазначивши, що в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільні справа №753/20335/18 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про визнання майно особистою приватною власністю.

29 січня 2020 року Постановою Київського апеляційного суду в справі №753/20335/18, апеляційну скаргу ОСОБА_10 було задоволено, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.08.2019 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про визнання майно особистою приватною власністю було скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про визнання майно особистою приватною власністю було відмовлено.

29.04.2020 року Верховним Судом у складі колегії суддів другої содової палати Касаційного цивільного суду було розглянуто касаційну скаргу ОСОБА_9 на Постановою Київського апеляційного суду від 29.01.2020 в справі №753/20335/18 за результатам якої було винесено ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження по справі. Предметом розгляду даних справ була квартира АДРЕСА_1 , яка як вважає ОСОБА_9 куплена ним за особисті кошти, які йому подарувала його мати ОСОБА_8 та рідний брат ОСОБА_7 . в Даній справі суд апеляційної інстанції в постанові виклав правову позицію стосовно питання особистої приватної власності ОСОБА_9 , а саме оскільки ОСОБА_9 не довів суду, що грошові кошти були йому подаровані його ріднею, тому вони не є його особистою приватною власністю. Виходячи з позиції суду апеляційної інстанції квартира АДРЕСА_1 не є особистою приватною власністю ОСОБА_9 , оскільки була куплена в період шлюбу для потреб сім`ї за спільні сімейні кошти оскільки протилежного не довів.

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №753/14145/19 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про поділ спільного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_10 вважає, що ОСОБА_9 з метою створення штучного доказу наявності у нього особистих грошових коштів на купівлю спірної квартири АДРЕСА_1 , які йому були начебто як він вважає подаровані його ріднею, спонукав звернутися свою рідню в його особистих інтересах з цією заявою до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про встановлення факту, що має юридичне значення. Таким, чином дане рішення поданій справі може бути використане ОСОБА_9 в інших цивільних справах, які тривали та тривають на даний час між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , а тому просить в задоволенні заяви відмовити.

Заслухавши думку учасників судового процесу, розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що 21 квітня 2013 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 був укладений договір дарування грошових коштів, за яким ОСОБА_7 і ОСОБА_8 подарували, а ОСОБА_9 прийняв у дар грошові кошти в сумі 778 928,30 грн., з яких 698 000,00 грн. подарував ОСОБА_7 , 80 928,30 грн. подарувала ОСОБА_8 ..

Сторони домовились, що грошові кошти будуть передані ОСОБА_5 шляхом поповнення поточного рахунку останнього.

Так, ОСОБА_9 22.04.2013 було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «Укргазпромбанк».

ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , шляхом поповнення поточного рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ «Укргазпромбанк» відкритого на ім`я ОСОБА_9 , 22.04.2013 поповнили рахунок на суму 778 928,30 грн., з яких 698 000,00 грн. поповнив ОСОБА_7 , 80 928,30 грн. поповнила ОСОБА_8 ..

Відповідно до заяви ОСОБА_8 від 26.06.2020, що посвідчена приватним нотаріусом ДМНО Небосенко О.А., зареєстрована в реєстрі за №424, заяви ОСОБА_7 від 26.06.2020, що посвідчена приватним нотаріусом ДМНО Небосенко О.А., зареєстровано в реєстрі за №425 та заяви ОСОБА_9 від 23.07.2020, що посвідчена приватним нотаріусом КМНО Палажченко Л.М., зареєстрована в реєстрі за №86 та № 87, вбачається, що на підставі укладеного договору дарування грошових коштів від 21.04.2013 ОСОБА_7 і ОСОБА_8 передали, а ОСОБА_9 отримано вказані грошові кошти на загальну суму 778 928,30 грн..

Факт прийняття грошових коштів ОСОБА_9 підтверджується квитанцією №1935 та квитанцією №1955, а також банківською випискою по особовим рахункам відкриті на ім`я ОСОБА_9 з 22.04.2013 по 18.01.2016 р/р № НОМЕР_1 .

Грошові кошти подаровані ОСОБА_7 були отримані ним від продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 в розмірі 63 500,00 грн., а також з власних заощаджень та з доходів одержаних ним від провадження господарської діяльності як фізичною особою підприємцем, які становили:

- в 2011 році в розмірі 295 721 (44 111 + 99 089 + 152 521 = 295 721) грн., що підтверджується звітами суб`єкта малого підприємництва фізичної особи - платника єдиного податку за другий-четвертий квартали 2011 року;

- в 2012 році в розмірі 264 684 грн:, що посвідчується податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2012 рік;

- в 2013 році в розмірі 329 009 грн., що вбачається з податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2013 рік.

Грошові кошти подаровані ОСОБА_8 були отримані нею від продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 в розмірі 63 500,00 грн., а також з власних заощаджень.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно з ч. 1 ст. 718 Цивільного кодексу України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Відповідно до ч. 5 ст. 719 Цивільного кодексу України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

В лютому місяці 2020 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська була подана позовна заява ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа ОСОБА_10 , про визнання договорів дійсними.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2020 провадження по справі закрито з підстав відсутності предмету спору з посиланням на те, що предметом позову є визнання договорів дарування укладеними, однак факт укладання договору дарування та передача грошових коштів ніким не заперечується, права позивача жодним чином не порушенні, відповідачі факт укладання договору дарування та передача грошових коштів не заперечують та надали до суду відзив про визнання позовних вимог.

Таким, чином оскільки сторони в договорі дарування, а саме ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнають факт, що заявники подарували, а заінтересована особа прийняв і отримав у дар грошові кошти в розмірі 778 928,30 грн., з яких 698 000,00 грн. поповнив ОСОБА_7 , 80 928,30 грн. поповнила ОСОБА_8 , походження грошових коштів встановлено наявними доказами, що знаходяться в матеріалах справи, заявники не мають можливості подати звіт, як до відповідної податкової служби так і до Пенсійного фонду України з питань витрат, які здійснили останні, шляхом дарування грошових коштів заінтересованій особі, оскільки договір дарування не засвідчений належним чином і в позасудовому порядку встановити факт дарування грошових коштів заявники не мають можливості та від цього факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, суд вважає, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню.

У тім, пояснення заінтересованої особи ОСОБА_10 суд не бере до уваги, так, як договір дарування не був предметом розгляду у вище згаданих цивільних справ, також стосовно квитанцій №1935 та №1955 і банківська виписка по особовим рахункам відкриті на ім`я ОСОБА_9 з 22.04.2013 по 18.01.2016 р/р №1, при їх дослідженні у зазначених вище справах не було договору дарування та нотаріальних заяв від заявників, а тому суд вважає при таких обставинах можливо знову дослідити дані докази. Пояснення ОСОБА_10 , про те що заявники не дарували грошових коштів ОСОБА_9 є тільки припущеннями, оскільки не зазначає протилежного, зокрема хто саме поповнив рахунок № НОМЕР_1 відкритого на ім`я ОСОБА_9 та походження цих грошових коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як роз`яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності.

Згідно п. 7 вказаної Постанови, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Відповідно до пункту 18 цієї Постанови, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідно до статті 6 Розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.XI.1950, ратифікована в Україні Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 293ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 293, 294 315 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , заінтересована особа ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , передав у дар 22 квітня 2013 року грошові кошти в розмірі 698 000,00 грн. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , шляхом поповнення поточного рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ «УкрГазПромбанк» відкритого на ім`я ОСОБА_5 .

Встановити факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , передала у дар 22 квітня 2013 року грошові кошти в розмірі 80928, 30 грн. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , шляхом поповнення поточного рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ «УкрГазПромбанк» відкритого на ім`я ОСОБА_5 .

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30 діб до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев