Номер провадження: 22-ц/813/5926/20
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю.В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

розглянувши в приміщенні Одеського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь для утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дня подачі позову. В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що відповідач не надає їй матеріальну допомогу на утримання дитини та взагалі жодної участі у вихованні та утриманні дитини не здійснює.

Заочним рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (тисяча) грн.00 коп. щомісячно, починаючи з 28 липня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три ) грн. 60 коп.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 17 вересня 2019 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини скасовано.

У вересні 2019 року до суду надійшла змінена позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в якому позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 28 липня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позов обґрунтований наступними обставинами. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем. Позивач вказує, що наразі не працює, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області і отримує пенсію за вислугу років у розмірі 3466,65 гривень. Цих коштів не вистачає для придбання сину продуктів харчування, одягу, шкільного приладдя та оплату комунальних коштів. Зазначає, що спільний з відповідачем син потребує постійного лікування, тому як перебуває на обліку у КНП «ДМП» №7. Натомість відповідач не бажає добровільно надавати матеріальної допомоги на утримання дитини.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 28 липня 2014 року до 07 липня 2017 року, а з 08 липня 2017 року у розмірі ј від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким визначити розмір аліментів на утримання малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 28 липня 2014 року до 07 липня 2017 року та в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 08 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

У відзиві на апеляційну скаргу,ОСОБА_2 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2020 року відмовити в повному обсязі.

Відповідно п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя Пункт 1 частини четвертої статті 274 із змінами, внесеними згідно із Законом № 460-IX від 15.01.2020\

Даний спір підпадає під вказане визначення наведеної норми закону.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_7 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Другим відділом РАЦС Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 971.

Малолітній ОСОБА_3 проживає разом із позивачем, знаходиться на її утриманні.

Встановлено, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому позивач просить стягнути з нього аліменти для забезпечення достатнього рівня життя та розвитку дитини.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Відділом ДРАЦС у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 402 (а.с. 112).

Встановлено, що ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення Серії НОМЕР_3 (а.с. 116).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, виходив з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки відповідачем не надано жодних доказів щодо своєї непрацездатності, та будь-яких доказів на підтвердження наявності у відповідача інших дітей, перебуванні на його утриманні непрацездатних дружини, батьків тощо, тому він взмозі платити аліменти на утримання сина у розмірі ј від його заробітку (доходу).

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей - це обов`язок батьків.

Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 Х11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає правоможної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини що мають істотне значення. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

17 травня 2017 року Верховна Рада України прийняла Закон № 2037-У111 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів".

Закон набрав чинності 08.07.2017 року. Відповідно до частини 3 ст.181 СК України (у редакції зі змінами від 08.07.2017 року) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1,2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Законом України "Про державний бюджет України на 2019 рік" від 23.11.2018 року № 2696- VIII встановлено суми прожиткового мінімуму на 2019 рік для дітей віком до шести років прожитковий мінімум складає: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Згідно з даним Законом для дітей віком від шести років прожитковий мінімум складає: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень;. Таким чином мінімальний розмір аліментів на дитину у віці від шести років не може бути меншим ніж 813 гривень на місяць, на дитину у віці до шести років не може бути меншим ніж 1013,50 гривень.

В поданій апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що при визначенні розміру аліментів судом було частково враховано стан здоров`я дитини, її вік, а також стан здоров`я та матеріальне становище відповідача.

Апеляційний суд критично оцінює вказані посилання апелянта, оскільки відповідач не надавав жодних належних доказів щодо наявності обставин, які б робили неможливим працевлаштуватися останньому та сплачувати аліменти на утримання дитини.

В матеріалах справи наявна лише довідка Одеського МЗЦ, з якої вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як шукаючий роботу в Одеському МЗЦ (Одеському регіоні) з 28 листопада 2019 року (а.с.149).

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що відповідач звернувся до Центру зайнятості лише 28 листопада 2019 року, а не у 2003 році з моменту звільнення з останнього офіційного місця роботи. Крім того відповідач не надав жодного документу про утримання інших дітей, про що останнім зазначено в апеляційній скарзі.

ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі також посилається на те, що позивач також має обов`язок щодо утримання дитини , зокрема, у відповідній частині прожиткового мінімуму, передбаченого законодавством для дитини відповідного віку. А отже апелянт вважає, що суд мав би врахувати статки матері для вирахування тієї частини матеріального утримання, які вона може надавати дитині і відповідно скоригувати батьківську частку утримання.

На вказані посилання апелянта апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що він за станом здоров`я, чи з інших об`єктивних причин не міг надавати матеріальну допомогу для забезпечення сина, в той час, як дитина після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем перебувала на повному утриманні матері.

При цьому, колегія зазначає, що згідно ухвали Малиновського районного суду міста Одеси від 17 вересня 2019 року саме за заявою відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2014 року за яким з останнього було стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1000 грн щомісячно, було скасовано.

Жодних доказів щодо надання відповідачем в добровільному порядку будь-якої матеріальної допомоги для утримання сина за весь цей період матеріали справи не містять.

За викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, в зв`язку з чим рішення суду у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 25.06.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С.Комлева

С.М. Сегеда