ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 659/753/19 Головуючий в І інстанції Цесельська О.С.
Номер провадження 22-ц/819/1405/2020 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарГеленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Андросюк Ігор Сергійович, на рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області у складі судді Цесельської О.С. від 03 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродом» про визнання договору оренди землі недійсним,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до відповідача про визнання недійсним договору оренди землі від 20 вересня 2007 року.

Позов мотивований тим, що відповідно до Державного акту про право власності на землю серії ІІ-ХС №029176, виданого Степненською селищною радою, йому належить на праві приватної власності дві земельні ділянки загальною площею 7,16 га (земельна ділянка площею 5,6 га, з кадастровим номером :05:021:0015 та земельна ділянка площею 1,56 га, з кадастровим номером :04:004:0075), що розташовані на території Степненської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області.

У квітні 2019 року він дізнався, що належна йому земельна ділянка перебуває в оренді ТОВ "Агродом" відповідно до договору оренди, укладеного 20 вересня 2007 року строком на 15 років. Зазначеного договору оренди він ніколи не підписував, що свідчить про відсутність його волевиявлення на укладання такого договору.

Просив договір оренди земельної ділянки, укладений 20 вересня 2007 року між ним та ТОВ "Агродом" визнати недійсним. Стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 03 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Андросюк І.С., подав апеляційну скаргу та, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, прийняття його з порушенням норм матеріального права, просив оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що невірними є висновки суду про застосування позовної давності у зв`язку з тим, що позивач знав про існування договору оренди землі з 2008 року, оскільки ТОВ «Агродом» сплачувало йому орендну плату. Зазначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася, або могла дізнатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. Факт отримання орендної плати не є визначальним в обчисленні строків позовної давності, якщо особа, права якої порушено вважала, що правовідносини виникли з інших підстав. ОСОБА_1 отримав у травні 2019 року матеріали позовної заяви ТОВ «Агродом» по справі № 659/364/19, в додатках до якої, у тому числі, знаходилась копія договору оренди землі від 20 вересня 2007 року, тобто саме з цього часу позивачу стало відомо про існування спірного договору та його умови, так і про підроблений підпис на ньому. ОСОБА_1 не заперечує отримання плати від відповідача, але вказана оплата жодного разу не була ідентифікована як орендна плата за конкретним договором оренди землі. Крім того, як встановлено судом першої інстанції, згідно висновку експерта підписи у двох примірниках договору оренди землі від 20 вересня 2007 року виконані не ОСОБА_1 , що свідчить про відсутність волевиявлення позивача на укладення спірного договору оренди землі.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав жодних належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження того, що протягом всього строку дії договору оренди землі він не знав і не міг знати про порушення свого права на належну йому на підставі Державного акту земельну ділянку. Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав лише 02 серпня 2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності, при чому не ставив питання про його поновлення, а стороною заявлено про застосування строків позовної давності, тому це є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів погодитися з вказаним висновком суду не може, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ХС № 029176 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 7,16 га (яка складається з земельних ділянок площею 5,6 га кадастровий номер :05:021:0015 та площею 1,56 га кадастровий номер :04:004:0075), що розташована на території Степненської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області, що також підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9-14).

20 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агродом» укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Нижньосірогозькому районному реєстраційному окрузі Херсонської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 12.11.2007 року за № 26.

Згідно умов договору ОСОБА_1 надав, а ТОВ "Агродом" прийняло у строкове платне користування земельні ділянки загальною площею 7,16 га терміном на 15 років, тобто до 01.01.2022 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.19-20).

Відповідно до висновку експерта № 339-ПТ від 21.01.2020 року підписи у двох примірниках договору оренди землі від 20 вересня 2007 року щодо оренди земельної ділянки загальною площею 7,16 га виконані не ОСОБА_1 а іншою особою (а.с.90-99).

За положеннями статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається в письмовій формі.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок.

Приведений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном (Постанова Великої Палати Верховного суду від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц).

Отже, зайняття земельної ділянки треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності ОСОБА_1 . У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.

Таким чином ОСОБА_1 вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки.

У зв`язку з вищевказаним, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду скасувати, у задоволенні позову відмовити з іншої, вище зазначеної підстави.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Андросюк Ігор Сергійович, задовольнити частково.

Рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 03 серпня 2020 року скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав, зазначених у постанові.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 23 листопада 2020 року.

Суддя О.М. Полікарпова