ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/1543/19 Головуючий суддя І інстанції Губська Я. В.
Провадження № 22-ц/818/4685/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з договорів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Губської Я.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Наталі Вікторівни, третя особа: ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Наталі Вікторівни, третя особа: ОСОБА_4 , з наступним уточненням, в якому просила визнати недійсним договір застави, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений 20.04.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергїєнко Наталею Вікторівною, реєстровий №3372, предметом якого є легковий автомобіль марки Toyota Prado 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 завдані збитки у розмірі 130000 грн, на підставі ст.ст.22, 317, 321, 328, 334, 576, 578, 655, 1166, 1190 ЦК України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що в провадженні Московського, а згодом Київського районного суду міста Харків перебувала цивільна справа №640/5340/13 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу та визнання права власності. Інтереси відповідача ОСОБА_1 з самого початку представляв його адвокат Фролов Олександр Васильович відповідач по даній справі.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.07.2015 по справі №640/5340/15 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , позивач ОСОБА_2 визнана власником автомобіля марки Toyota Land Cruiser 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26.11.2015 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2016, рішення Київського районного суду міста Харків від 01.07.2015 залишено без змін. Відтак, позивач ОСОБА_2 набула право власності за зазначений автомобіль з підстав, що не заборонені законом.

До моменту набрання судовим рішенням законної сили, яким вирішувався спір між сторонами щодо розподілу спільного майна, відповідачі приховували автомобіль, який увесь час до цього перебував у користуванні та володінні відповідача ОСОБА_1 і який обліковувався в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС за ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 24.11.2010, що відповідає первинній даті реєстрації цього транспортного засобу.

Після набуття ОСОБА_2 права власності на автомобіль дійсне місцезнаходження автомобіля приховувалося від позивача ОСОБА_2 відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що зумовило звернення ОСОБА_2 до Ленінського районного суду міста Харків з позовною заявою до ОСОБА_1 про покладення на нього обов`язку негайно передати автомобіль власнику.

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Харків від 19.10.2016 по справі №642/4887/16 позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено та зобов`язано ОСОБА_1 негайно з моменту набрання судовим рішенням законної сили, але не пізніше наступного дня після цього, передати ОСОБА_2 технічно справний та укомплектований автомобіль марки Toyota Land Cruiser 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а у випадку неможливості передання майна відшкодувати завдані збитки. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27.07.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_3 відхиллено, заочне рішення Ленінського районного суду міста Харків від 19.10.2016 залишено без змін.

У зв`язку з подальшим ухиленням відповідача ОСОБА_1 від виконання вже рішення суду від 19.10.2016 про передачу транспортного засобу, державним виконавцем Ленінського відділу ДВС міста Харків до Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області 24.02.2017 було скеровано подання про притягнення боржника ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 382 КК України, на підставі якого 02.03.2017 до ЄДРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення №1201722.. за ч. і ст. 382. КК України. У квітні 2018 року на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду міста Харків, від 26.04.2018 вказаний автомобіль був вилучений та лише 21.08.2018, після проведення невідкладних слідчих дій, був переданий власнику ОСОБА_2 .

Після отримання у володіння належного позивачу ОСОБА_2 автомобіля нею, 01.09.2018 було укладено з ОСОБА_4 попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, за умовами якого позивач ОСОБА_2 повинна була у строк до 31.12.2018 здійснити укладання основного договору купівлі-продажу та за цей час вирішити питання щодо скасування всіх заборон і обмежень, які було вжито компетентними органами стосовно спірного транспортного засобу, який є предметом договору купівлі-продажу і здійснити попередню реєстрацію автомобіля на власне ім`я для подальшого укладання основного договору купівлі-продажу транспортного засобу на нового власника ОСОБА_4 . Під час укладання попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу покупець передав продавцю ОСОБА_2 аванс у розмірі 150000 грн. На виконання досягнутої між сторонами договору купівлі-продажу від 01.09.2018 домовленості, позивач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_5 05.09.2018 звернулася до Київського районного суду міста Харків та Міжрайонного відділу ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявами про скасування заходів забезпечення позову та про припинення розшуку транспортного засобу боржника.

28.09.2018 Київським районним судом міста Харків було скасовано заборону відчуження спірного автомобіля, а згодом 23.10.2018 Міжрайонним відділом ДВС. по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГУТУЮ у Харківській області припинено розшук майна боржника ОСОБА_1 автомобіля Toyota land Cruiser Prado 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

21.12.2018 представник позивача звернувся до Регіонального сервісного центру МВС України в Харківській області із заявою про скасування обмежень щодо розпорядження транспортним засобом. Листом Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України від 26.12.2018 було повідомлено, що обмеження на проведення реєстраційних операцій з автомобілем Toyota land Cruiser Prado 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , який 24.11.2010 був зареєстрований на ОСОБА_1 , зняті та на теперішній час відсутні.

Таким чином, станом на 26.12.2018 позивачем, як продавцем за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу від 01.09.2018, було вжито всіх можливих заходів щодо скасування заборон і обмежень, які стосувалися автомобіля Toyota land Cruiser Prado 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та які перешкоджали укладанню основного договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Звернувшись 26.12.2018 до Регіонального сервісного центру МВС у Харківській області для реєстрації автомобіля на власне ім`я, позивач ОСОБА_2 довідалася, що до Державного реєстру обтяжень рухомого майна приватним нотаріусом ХМНО Сергієнко Н.В. 20.04.2016 о 17:15:05 за №15792736 на підставі договору застави реєстровий №3372 від 20.04.2016 було внесено запис про приватне обтяження заставою автомобіля марки Toyota land Cruiser Prado 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На підтвердження обтяження рухомого майна спірного автомобіля, працівником Сервісного центру позивачу ОСОБА_2 було видано витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №57941336 від 26.12.2018, згідно якого боржником значиться ОСОБА_1 , а обтяжувачем ОСОБА_3 , що свідчить про те, що застава виникла у зв`язку з свідомими і умисними діями відповідачів, які починаючи з 01.07.2015 та достеменно з 26.11.2015, як особи, які були присутні в судовому засідання під час проголошення Апеляційним судом Харківської області ухвали від 26.11.2015 про відмову в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харків від 01.07.2015, були обізнані, що предмет застави більше не належить ОСОБА_1 , а є власністю позивача.

Наведені обставини щодо наявності невідомого для позивача ОСОБА_2 обтяження належного їй рухомого майна призвело до неможливості належного виконання умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу від 01.09.2018, що мало своїм наслідком застосування до продавця ОСОБА_2 фінансових санкцій у вигляді сплати штрафу у розмірі 30000 гривень, які позивач ОСОБА_2 сплатила на користь третьої особи (покупця), що підтверджується договором від 27.12.2018 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу від 01.09.2018, а також повернула суму авансового платежу у розмірі 150000 грн. Вказує, що станом на 01.09.2018 вартість належного позивачу автомобіля була більш значною, ніж його вартість на сьогоднішній день, що обумовлено різким падінням цін на вживані авто у зв`язку, в тому числі, з прийняттям ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком легкових транспортних засобів».

В період знаходження даної справи у провадженні суду та вчинення відповідачем ОСОБА_1 заходів до затягування її розглядом, шляхом подання до Харківського апеляційного суду апеляційної скарги (двічі: у березні та квітні 2019) на ухвалу про відкриття провадження по даній справі, не були оплачені судовим збором, що мало наслідком спершу залишення скарги без розгляду, а згодом і відмову у відкритті провадження по справі, відповідачі ОСОБА_1 та його адвокат Фролов Олександр Васильович у приватному порядку звернулися до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Наталі Вікторівни з приводу розірвання договору застави, укладеного, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який був посвідчений 20.04.2016 тим же приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергїєнко Наталею Вікторівною, реєстровий № 3372, предметом якого був легковий автомобіль марки Toyota land Cruiser Prado 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що відповідно, мало своїм наслідком внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про скасування застави зазначеного транспортного засобу. Відтак, відпала потреба у скасуванні запису про заставу транспортного засобу в Державному реєстрі.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 липня 2020 року задоволено частково позов ОСОБА_2 .

Визнано недійсним договір застави, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений 20.04.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені збитки у розмірі 30000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В., третя особа: ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені с удові витрати пропорційно від задоволеної частини у розмірі 1067,40 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення Київського районного суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Вказав, що суду не було надано доказів існування договору між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , а тому немає ніяких доказів переходу грошових коштів від однієї особи до іншої і навпаки.

Зазначив, що позивач та третя особа не з`являлись до суду першої інстанції, а тому недоведеним є те, що вони підписували попередній договір.

Послався на те, що представник позивача заперечував проти клопотання про виклик ОСОБА_4 .

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до норми ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Частина третя статті 3 ЦПК Українипередбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, згідно ст.ст. 128, 131 ЦПК України належним чином повідомлених про розгляд справи, що за ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її подальшому розгляду, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилом ч. 1 ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Toyota Land Cruiser 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , колір: чорний, НОМЕР_3 , виданого ВРЕР №1 ГУМВСУ ХАРКІВ, вказаний автомобіль належав ОСОБА_1 з 24.11.2010.

Згідно з рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.07.2015, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області 26.11.2015, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25.02.2016 по справі №640/5340/15-ц визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Toyota Land Cruiser 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . (а.с. 19, 24). Дане рішення суду від 01.07.2015 набуло законної сили 26.11.2015.

Відповідно до довіреності від 22.01.2015, посвідченої приватним нотаріусом ХМНО Малік О.В. Фролов Р.В. уповноважений бути представником ОСОБА_1 , в тому числі в суді. (а. с. 14)

За представленими суду даними, 20.04.2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір застави щодо забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 25.12.2015 на суму 668800 грн, зі строком повернення до 25.12.2016, і предметом цього договору застави є автомобіль Toyota Land Cruiser 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , були внесені обтяження у Реєстр обтяжень рухомого майна 20.04.216, зі згоди обтяжувача. (а. с. 207-209).

За поясненнями позивача відповідач ОСОБА_1 не виконував рішення суду від 01.07.2015, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутись до суду з позовом про передачу їй майна.

Відповідно до заочного рішення по справі від 643/4887/2016ц від 19.10.2016 зобов`язано ОСОБА_1 з моменту набрання законної сили даним рішенням передати ОСОБА_2 технічно справний автомобіль Toyota Land Cruiser 150, 2010 року випуску. Дане рішення суду набрало законної сили 27.07.2017.

За поясненнями учасників судового розгляду автомобіль Toyota Land Cruiser 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 фактично був переданий ОСОБА_2 21.08.2018 працівниками поліції.

Також, судом встановлено та сторонами не оспорюється, що ОСОБА_2 01.09.2018 було укладено з ОСОБА_4 попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля Toyota Land Cruiser 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за умовами якого ОСОБА_2 повинна була у строк до 31.12.2018 здійснити укладання основного договору купівлі-продажу та за цей час вирішити питання щодо скасування всіх заборон і обмежень, які було вжито компетентними органами стосовно спірного транспортного засобу, який є предметом договору купівлі-продажу і здійснити попередню реєстрацію автомобіля на власне ім`я для подальшого укладання основного договору купівлі-продажу транспортного засобу на нового власника ОСОБА_4 (а. с. 44).

В цьому договорі (п. 3) вказано, що за домовленістю сторін, враховуючи технічний стан автомобіля, продаж вчинено за 560000 грн, частину яких у вигляді авансу покупець ОСОБА_4 передав продавцю ОСОБА_2 у розмірі 150 тис. грн., іншу частину 410000 грн після підписання основного договору купівлі-продажу у строк до 31.12.2018.

Згідно п. 11 попереднього договору у випадку невиконання продавцем умов договору, продавець сплачує покупцеві штраф у розмірі 30000 грн та покупець наділяється правом відмовитися в односторонньому порядку від умов даного договору та вимагати відшкодування завданих збитків.

За представленими суду доказами, станом на 26.12.2018 позивачем, як продавцем за попереднім договорові купівлі-продажу транспортного засобу було вжито заходів щодо скасування заборон і обмежень, які були накладення у зв`язку з розглядом справи про поділ майна між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про що отримана відповідь (а. с. 179 т.1), однак згідно інформації Регіонального сервісного центру МВС у Харківській області в Реєстрі обтяжень рухомого майна перебувають відомості про приватне обтяження даного автомобіля з 20.04.2016 за договором застави між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Дані обставини стали перешкодою для укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у строк до 31.12.2018, у зв`язку з чим 27.12.2018 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договорі про розірвання попереднього договору від 01.09.2018. (а. с. 45).

За умовами цього договору від 27.12.2018 договір розірвано за ініціативою покупця та продавцем ( ОСОБА_6 ) добровільно сплачено на користь покупця (Начкебія) 30000 грн штрафу згідно п. 11 попереднього договору та повернуто 150000 грн авансу.

За поясненнями сторін в судовому засіданні, в період розгляду даної справи в 2019 році ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до приватного нотаріуса ХМ НО Сергієнко Н.В. з приводу розірвання договору застави, укладеного між ними, предметом якого був легковий автомобіль марки Toyota land Cruiser Prado 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та було скасовано запис про заставу зазначеного транспортного засобу у Державному реєстрі.

Згідно представлених до суду даних, 16.03.2019 позивач ОСОБА_2 продала вказаний транспортний засіб Toyota land Cruiser Prado 150 згідно договору купівлі-продажу від 16.03.2019. (а. с. 167). За умовами цього договору (п. 3.1) ціна транспортного засобу, за домовленістю сторін складає 460000 грн.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення 100000 грн збитків упущеної вигоди, позивач посилається на те, що це сума різниця між ціною автомобіля за попереднім договором від 01.09.2018 та договором купівлі-продажу від 16.03.2019.

Під час розгляду справи судом встановлено та сторонами не заперечується що основний договір купівлі-продажу транспортного засобу не укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , оскільки предмет договору (транспортний засіб) знаходився в заставі, у зв`язку з укладенням між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 24.04.2016 договору застави, посвідченого ПН ХМНО Сергієнко Н.В. за р.№3372, а автомобіль Toyota Land Cruiser 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 було передано в заставу за договором позики (а. с. 217), на підставі чого зареєстровано обтяження в реєстрі рухомого майна.(а. с. 226).

За представленими даними позивач сплатила 30000 грн штрафу у зв`язку з не укладенням договору купівлі-продажу до 31.12.2018. (а. с. 45)

Задовольняючи частково вимоги позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що станом на 20.04.2016 позивач була визнана власником автомобіля Toyota Land Cruiser 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 і дані обставини були достовірно відомі відповідачам, суд вважає доводи позивача про визнання недійсним договору застави від 20.04.2016 обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, у зв`язку з порушенням права позивача на розпорядження майном.

Суд зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що продаж автомобіля Toyota Land Cruiser 150, який є предметом договорів від 01.09.2018 та від 16.03.2019 не можливо було провести за ціною більшою ніж 460000 грн. Як зазначено, в цих договорах, ціна транспортного засобу визначалась за домовленістю сторін і доказів на підтвердження іншої оцінки майна суду не надано. Також, не було проведено визначення експертної оцінки цього транспортного засобі ані на 01.09.2018, ані на 16.03.2019, ані під час розгляду справи, а тому ці доводи позивача є голослівними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача 30000 грн, які є реальними збитками, які вона понесла від дій відповідача у зв`язку з не укладенням договору купівлі продажу автомобіля у 2018 році та сплатою штрафу, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнув ці збитки саме з відповідача ОСОБА_1 , оскільки він уклав договір позики та застави спірного автомобіля, який був предметом спорів та судових рішень з позивачем, і внаслідок саме його неправомірних дій позивачу спричинено шкоду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками районного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Із роз`яснень Пленуму Верховного суду України у п. п. 7, 8 постанови №9 від 6 листопада 2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно з вимогами ст. ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом.

Згідно з нормами глави 16 ЦК України правочин може бути визнано судом недійсним з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Як було вірно встановлено районним судом, та не оскаржено відповідачем, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.07.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26.11.2015, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25.02.2016 по справі №640/5340/15-ц визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Toyota Land Cruiser 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . (а. с. 19, 24).

З огляду на те, що на час укладення спірного договору 20.04.2016 ОСОБА_1 не був власником спірного автомобіля, а отже не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для розпорядження таким майном, обґрунтованим є висновок районного суду про недійсність такого правочину.

Щодо посилань відповідача на те, що не було доведено наявності договірних правовідносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

За правилом ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Зазначене свідчить, що законодавством не передбачено обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля, а отже і попереднього до цього договору.

Таким чином не ґрунтуються на вимогах закону твердження ОСОБА_1 про те, що позивачем не було доведено наявності договірних зобов`язань з ОСОБА_4 .

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції не було встановлено справжність підписів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , оскільки у суді першої інстанції такі обставини ним під сумнів не ставились, клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи не заявлялось.

Таким чином, ОСОБА_1 в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не довів доказами у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, що підписи на попередньому договорі купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля Toyota Land Cruiser 150, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 01.09.2018 належать не ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Матеріалами справи спростовується посилання ОСОБА_1 на недоведеність переходу грошових коштів від ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 27.12.2018 укладено договорі про розірвання попереднього договору від 01.09.2018. (а. с. 45).

За умовами цього договору від 27.12.2018 попередній договір розірвано за ініціативою покупця та продавцем ( ОСОБА_6 ) добровільно сплачено на користь покупця (Начкебія) 30000 грн штрафу згідно п. 11 попереднього договору та повернуто 150000 грн авансу.

Таким чином доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Підстав для перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 11 листопада 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії А.В. Котелевець.

О.М. Хорошевський.