Справа № 761/5902/20
Провадження № 2/761/4630/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Гриб Д.В.,

за участі:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Шкарупа О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта», третя особа: Дирекція «Автотранспошта» АТ «Укрпошта» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 21.07.2020 року позивач просить:

визнати незаконним та скасувати наказ №366 від 05.12.2019 року «Про впровадження структури управління Дирекції «Автотранспошта» АТ «Укрпошта» в частині підпункту 2.2 пункту 3, де зазначений начальник автоколони №3;

визнати незаконним та скасувати наказ №369 від 10.12.2019 року «Про скорочення штату та чисельності працівників та наступне вивільнення» в частині підпункту 1.1 пункту 4 де зазначений начальник автоколони №3 ОСОБА_1 ;

визнати протиправним та скасувати наказ (розпорядження) №119-К про припинення трудового договору (контракту) та звільнення ОСОБА_1 з посади Начальника автоколони №3 Дирекції «Автотранспошта» АТ «Укрпошта» від 10.03.2020 року;

поновити ОСОБА_1 на посаді начальника автоколони №3 Дирекції «Автотранспошта» АТ «Укрпошта»;

стягнути з відповідача на користь позивача оплату за час вимушеного прогулу з 10.03.2020 року;

стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн.

Вимоги обґрунтовані тим, що з 17.03.2009 року позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем та 03.01.2012 року був переведений на посаду начальника автоколони №3.

Наказом №366 від 05.12.2019 року було впроваджено нову структуру управління Дирекції «Автотранспошта» АТ «Укрпошта». Потім наказом №366 від 10.12.2019 року було скорочено штат та чисельність працівників.

11.12.2019 року позивач отримав попередження про заплановане звільнення на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України.

Позивач не погоджується із зазначеними наказами та попередженнями оскільки фактично, якщо виходити з наказу №366 від 05.12.2019 року змін в організації виробництва і праці та будь-яких інших змін в діяльності підприємства не відбувається, а автоколона №3 залишається функціонувати, тобто ОСОБА_1 звільнено незаконно.

У наказі №366 від 10.12.2019 року відсутні посилання і розшифрування підстави скорочення штату, а також відсутній запис про надання або ненадання згоди профспілкового комітету

Також при звільненні позивача не враховано його переважне право на залишення на роботі, так як позивач має безперервний стаж на роботі понад 10 років, позивач має на утриманні малолітню доньку та є єдиним годувальником, оскільки цивільна дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

А тому оскільки позивача незаконно було звільнено з посади, він має бути поновлений та стягнуто з відповідача середній заробіток.

Крім того позивач зазначає, що йому спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що він постійно переживає тяжкі душевні страждання, які призвели до постійного стресу, безсоння, роздратованості та зневіри у майбутнє, а тому моральну шкоду він оцінив в розмірі 20 000,00 грн.

21.02.2020 року до суду надійшов відзив відповідача в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що згідно з положеннями ч.3 ст.64 ГК України підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відповідно до загальних принципів господарювання, незаконне втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, що зазначено в численних постановах Верховного Суду. А тому відповідно накази №366 від 05.12.2019 року та №369 від 10.12.2019 року прийняті в рамках виключної компетенції відповідача, є законними та не підлягають скасуванню. Представник зазначає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Також представник зазначає, що звільнення позивача відбулось з дотриманням положень трудового законодавства - відповідач запропонував всі можливі вакантні посади, проте позивач не погодився на запропоновані посади, що підтверджує виконання вимог ч.2 ст.40 та ч.3 ст.49-2 КЗпП України.

Щодо переважного права позивача на залишення на роботі представник зазначає, що 02.12.2019 року робоча група провела порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, що підлягали скороченню та за його результатами було рекомендовано врахувати більш високу кваліфікацію та продуктивність праці начальника автоколони №2 в порівнянні з показниками позивача, а також визнати позивача таким, що підлягає звільненню за скороченням штатів. Зазначені позивачем обставини на які він посилається як на обставини, які дають йому переважне право на залишення на посаді, не підлягають врахуванню, адже не встановлена рівноцінність кваліфікації та продуктивності праці працівників, які підлягали скороченню. Представник зазначає з посиланням на численну практику Верховного Суду, що переведення більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї менш кваліфікованого працівника не ґрунтується на вимогах закону, оскільки перегрупування та перерозподіл навантажень між працівниками є правом (виключною компетенцією) власника або уповноваженого ним органу. При проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалося, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Так як відсутні законом передбачені підстави для задоволення позову в частині визнання наказів незаконними, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

04 червня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник просить задовольнити позовні вимоги так як не зрозуміло яким чином відповідачем здійснювалось порівняння продуктивності праці і кваліфікації працівників. В порушення вимог діючого законодавства наказ не погоджений з первинною профспілковою організацією за три місяці до дня звільнення працівників.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходила.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, за наступних підстав.

Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25 травня 2016 року N 6-3048цс15, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Власник вважається таким, що належним чином виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Як встановлено в судовому засіданні, з 17.03.2009 року ОСОБА_1 працював в Дирекції «Автотранспошта» АТ «Укрпошта» на посаді начальника відділу технічного контролю та з 03.01.2012 року переведений на посаду начальника автоколони №3.

Наказом №335 від 20.11.2019 року «Про затвердження структури управління» з метою покращення управління виробничими процесами та забезпечення їх оптимізації була затверджена нова структура управління Дирекції «Автотранспошта» АТ «Укрпошта».

Як вбачається з наказу, зміни передбачають, зокрема: виведення автоколони №3; перейменування автоколони №4 в автоколону №3.

Частина 3 статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначає, що у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

На виконання вимог зазначеної норми, листом від 09.12.2019 року дирекція «Автотранспошта» АТ «Укрпошта» повідомила первинну профспілкову організацію про зміну структури згідно з наказом №335 від 20.11.2019 року.

В цей же день голова профспілки отримав зазначений лист.

Суд не може прийняти до уваги пояснення позивача, що профспілка була повідомлена з порушенням встановленого строку, оскільки лист голова профспілки отримав 09.12.2019 року, а позивача було звільнено 10.03.2020 року, тобто через три місяці після повідомлення профспілкового органу.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.12.2019 року відбулось засідання робочої групи по розгляду умов продуктивності праці та кваліфікації працівників на якому відбулось порівняння показників продуктивності праці начальника автоколони №2 ОСОБА_3 та начальника автоколони №3 ОСОБА_1 та зазначено що ОСОБА_3 має вищий рівень кваліфікації, вищий показник продуктивності праці вищий рівень кваліфікації, відсутність переважного права або інших гарантій на залишення на роботі обох начальників автоколони. А тому враховуючи, що ОСОБА_3 має вищий рівень кваліфікації і продуктивності праці, було визнано ОСОБА_1 таким, що підлягає звільненню за скороченням штатів, оскільки має більш низьку кваліфікацію та продуктивність праці, менший безперервний стаж роботи на даній посаді, менші техніко-економічні показники.

Наказом №366 від 05.12.2019 року «Про впровадження структури управління Дирекції «Автотранспошта» АТ «Укрпошта» з метою оптимізації функцій та удосконалення структури управління Дирекції «Автотранспошта» АТ «Укрпошта», підвищення ефективності управління впроваджено з 12.12.2019 року структуру управління Дирекції «Автотранспошта» АТ «Укрпошта», яка затверджена наказом від 20.11.2019 року №335 «Про затвердження структури управління» та погоджену АТ «Укрпошта» 27.11.2019 року в розрізі структурних підрозділів. Зокрема, у виробничо-експлуатаційний відділ входила автоколона №1, автоколона №2 та автоколона №3 (перейменована автоколона №4).

Як вбачається з наказу, з штатного розпису з 10.03.2020 року виводились посади: начальник автоколони №3 - 1 од, механік автоколони №3 - 1 од. До 19.12.2019 року мали бути переміщені посади водіїв автоколони №3 до автоколони №2 та відповідно і водіїв автотранспортних засобів у зв`язку з відсутністю істотних змін умов праці.

Крім того, згідно з наказом, начальника автоколони №2 до 11.12.2019 року попередити про істотні зміни умов праці, у відповідності до законодавства України, у зв`язку із передачею до автоколони №2 функцій автоколони №3 (суттєве збільшення виконуваних маршрутів, автотранспортних засобів та штату).

В пункті 5 наказу зазначено про перейменування з 12.12.2019 року автоколони №4 в автоколону №3, для забезпечення послідовності нумерації.

З метою оптимізації функцій та удосконалення структури управління, у зв`язку із впровадженням нової структури управління Дирекції «Автотранспошта» АТ «Укрпошта», згідно наказу від 05.12.2019 року №366 «Про впровадження структури Управління Дирекції «Автотранспошта» АТ «Укрпошта» 03.02.2020 року ОСОБА_1 було попереджено про заплановане вивільнення - скорочення його посади, яке відбудеться 10.03.2020 року та заплановане звільнення з роботи згідно п.1 ст.40 КЗпП України та запропоновано для подальшої роботи переведення на посаду провідного інженера з охорони праці та пожежної безпеки з посадовим окладом 8 500,00 грн.

Наказом №369 від 10.12.2019 року «Про скорочення штату та чисельності працівників та наступне вивільнення» з метою оптимізації функцій та удосконалення структури управління, у зв`язку з впровадженням нової структури управління Дирекції «Автотранспошта» АТ «Укрпошта» згідно наказу від 05.12.2019 року №366 «Про впровадження структури управління Дирекції «Автотранспошта» АТ «Укрпошта» була наказано ознайомити до 11.12.2019 року працівників, посади яких скорочуються наказом від 05.12.2019 року №366 «Про впровадження структури управління Дирекції «Автотранспошта» АТ «Укрпошта» про заплановане вивільнення у зв`язку з скороченням чисельності штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України, в тому числі і начальника автоколони №3 ОСОБА_1 . Крім того, в наказі було зазначено про необхідність запропонувати працівникам посади, яких скорочуються, вакантні осади, які будуть в штатному розписі Дирекції на дату ознайомлення, а в разі погодження - перевести, згідно поданих заяв.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.12.2019 року, 16.12.2019 року та 03.02.2020 року позивача було попереджено про наступне звільнення та запропоновані посади для подальшого переведення.

Проте позивач в судовому засіданні пояснив, що його запропоновані посади не влаштували, а тому він не надав згоду на переведення.

Суду не надано доказів, що на момент звільнення позивача на підприємстві були інші вакансії, крім тих, які були запропоновані при попередженні позивача про наступне вивільнення.

Наказом №119-к від 10.03.2020 року, ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника автоколони №3 з 10.03.2020 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності (штату) працівників.

Підставами для видачі наказу зазначено наказ від 05.12.2019 року №366 «Про впровадження структури управління Дирекції», наказ від 10.12.2019 року №369 «Про скорочення штату та чисельності працівників та наступне вивільнення», згода первинної профспілкової організації, протокол від 17.02.2020 №446-09.

В цей же день позивача було ознайомлено із наказом про звільнення.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив визнати незаконним наказ про впровадження нової структури, проте право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх об`єднань у ч. 3 ст. 64 ГК. Однак, незалежно від того, закріплене таке право законодавчо чи ні, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу. Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників). Але він не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. І власник має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис.

Причому, власник на свій розсуд має право чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад. Зрозуміло, при цьому повинні додержуватися правила щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу за наявності вакантних робочих місць (посад) і згоди працівників, а також правила про завчасне сповіщення виборного органу первинної профспілкової організації про звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного характеру або зв`язку з ліквідацією, реорганізацією підприємства (частина третя ст. 22 Закону "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності").

А тому з врахуванням зазначеного суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу №366 від 05.12.2019 року «Про впровадження структури управління Дирекції «Автотранспошта» АТ «Укрпошта» в частині підпункту 2.2 пункту 3, де зазначений начальник автоколони №3 та наказу №369 від 10.12.2019 року «Про скорочення штату та чисельності працівників та наступне вивільнення» в частині підпункту 1.1 пункту 4 де зазначений начальник автоколони №3 ОСОБА_1 .

Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначав, що при його звільненні не було враховане його переважне право на залишення на роботі так як він має на утриманні доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та в сім?ї відсутні інші особи які мають самостійний заробіток.

На підтвердження таких обставин позивач надав копію свідоцтва про народження дитини та довідку з якої вбачається, що ОСОБА_5 , яка є матір`ю дитини, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 12.03.2022 року.

Частиною першою ст. 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається вказаним у переліку (ч. 2 ст. 42 КЗпП України).

Тобто, застосування положень ст. 42 КЗпП України можливе серед працівників обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади.

Разом із тим, повноваження щодо призначення та визначення обсягу необхідної кваліфікації працівника на ту чи іншу посаду належить власнику або уповноваженому ним органу. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Оскільки законодавством межі кола працівників, серед яких визначаються ті, що користуються перевагою на залишення їх на роботі, не визначені, Пленум Верховного Суду України вирішив заповнити цю прогалину законодавства роз`ясненням такого змісту: "...При здійсненні вивільнення власник або уповноважений ним орган має право в межах споріднених професій та посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою, на іншу посаду, звільнивши з неї менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не було використане, суд не вправі обговорювати питання про доцільність такої перестановки, перегрупування (п. 19 постанови "Про практику розгляду судами трудових спорів").

В процесі працевлаштування осіб, які підлягають звільненню у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, на вакантні посади і робочі місця, не діють правила про перевагу на залишення на роботі, встановлені ст. 42 КЗпП.

А тому враховуючи, що відповідачем було проведено порівняння показників продуктивності праці начальника автоколони №2 та начальника автоколони №3, та встановлено що начальник автоколони №2 має вищий рівень кваліфікації і продуктивності праці, тому в даному випадку до відповідача не можуть бути застосовані положення статті 42 КЗпП України щодо переважного права.

Стаття 43 КЗпП України визначає, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Суд не може прийняти до уваги посилання позивача на відсутність згоди профспілкової організації на звільнення позивача, так як з 01.10.2019 року позивач вийшов із членів профспілки працівників дирекції «Автотранспошта», що він сам пояснював в судовому засіданні, а тому відповідно згода профспілкової організації на його звільнення не потрібна.

Отже, так як під час слухання справи встановлено що у відповідача дійсно відбулась зміна структури управління Дирекції «Автотранспошта» АТ «Укпошта», відповідачем дотримані вимоги трудового законодавства щодо вивільнення працівника (при наявності вакантних посад позивач відмовився від переведення на іншу роботу), тому суд приходить до висновку що заявлені вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 77-83, 89, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта», третя особа: Дирекція «Автотранспошта» АТ «Укрпошта» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 02 листопада 2020 року

Суддя: Н.Г.Притула