Постанова

Іменем України

02 листопада 2020 року

місто Київ

справа № 522/4716/19

провадження № 61-19911св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВА-ХВИЛЯ»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2019 року у складі судді Єршової Л. С. та постанову Одеського апеляційного суду від 27 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

У березні 2019 року Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК»

(далі - ПАТ «ІМЕКСБАНК» звернулося до суду із позовом про застосування наслідків нікчемного правочину, шляхом скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотеки та обтяження майна щодо майнових прав на квартири, власником яких є ОСОБА_1 , та права іпотеки на які належали позивачу згідно з іпотечними договорами, посвідченими 31 січня 2007 року.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2019 року позов залишено без руху через те, що позивач не зазначив ціну позову та не повністю сплатив судовий збір, оскільки поданий позов має майновий характер, а судовий збір сплачено позивачем як за подання позову немайнового характеру.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2019 року позовну заяву ПАТ «ІМЕКСБАНК» про застосування наслідків нікчемного правочину визнано неподаною та з усіма додатками повернуто позивачеві.

Постановою Одеського апеляційного суду від 27 вересня 2019 року ухвала суду першої інстанції залишена без змін.

Постанова апеляційного суду обґрунтовувалася тим, що позивачем заявлено вимоги про застосування реституції як наслідку недійсності правочину, що полягає в скасуванні державної реєстрації прав та їх обтяжень на спірне нерухоме майно. Саме це є фактичним поверненням сторін у попередній стан, а тому ці вимоги, по своїй суті, є майновими і судовий збір повинен бути сплачений у сумі, яка обчислюється виходячи із вартості відшукуваного майна.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у листопаді 2019 року, ПАТ «ІМЕКСБАНК» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права. Заявник зазначає, що вимога про скасування державної реєстрації прав та обтяжень про припинення іпотеки та обтяження майна щодо майнових прав на квартири, власником яких є ОСОБА_1 , та права іпотеки на які належали позивачу згідно з іпотечними договорами, посвідченими 31 січня 2007 року, не є майновими вимогами, оскільки внаслідок задоволення позову позивач не стане власником спірного майна, не отримає права володіння або власності на предмети іпотеки, а тому висновки судів щодо сплати судового збору виходячи з вартості предметів іпотеки є необґрунтованими.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що касаційна скарга у справі, що переглядається, подана у 2019 році вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-IX.

За змістом правила частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам законності та обґрунтованості, визначеним у статті 263 ЦПК України, касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Верховний Суд в оцінці доводів касаційної скарги врахував, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2019 року позов залишено без руху з тієї причини, що позивач не зазначив ціну позову та не повністю сплатив судовий збір, оскільки позов має майновий характер, а судовий збір сплачено позивачем як за подання позову немайнового характеру.

Відповідно до частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно зі статтею 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху із зазначенням недоліків позовної заяви, способом і строком їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом наведених норм закону повернення заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали суду про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали суду, але ухилилася від виконання вимог, зазначених у ній.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, позивач отримав ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без руху, однак не виконав її вимоги з огляду на те, що вважав, що предметом позову є немайнові вимоги.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір не повинен обмежувати право заявника на доступ до правосуддя, його розмір має бути розумним. Разом з цим судовий збір виконує роль обмежувального заходу, який попереджає подання необґрунтованих й безпідставних позовів та перенавантаження судів.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

Верховний Суд вважає доводи заявника щодо немайнового характеру заявлених ним позовних вимог необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до усталеної судової практики у справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору. У справах про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину судовий збір сплачується залежно від вартості відшукуваного майна, щодо якого заявляються вимоги. У справах про визнання правочину недійсним із застосуванням наслідків недійсності судовий збір сплачується відповідно до пункту 10 частини першої статті 80 ЦПК України 2004 року за загальною сумою всіх вимог (пункт 31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Оскільки у справі, що переглядається, пред`явлено позов про застосування наслідків нікчемного правочину, такі вимоги за своїм змістом є майновими. Саме з такої оцінки вимог й виходили суди першої та апеляційної інстанцій, визначаючи розмір судового збору за подання позову в ухвалі про залишення його без руху, з чим погодився й апеляційний суд.

При цьому, як обґрунтовано зауважив апеляційний суд, безпідставним є посилання позивача на те, що банк не має змоги сплатити судовий збір у визначеному судом розмірі, оскільки із відповідними заявами про відстрочку або розстрочку сплати судового збору заявник до суду першої інстанції не звертався.

Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки суди правильно застосували положення Закону України «Про судовий збір» та частину третьої статті 185 ЦПК України.

ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Верховний Суд, застосувавши правило частини третьої статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на вирішення спору та відповідний правовий результат не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко