ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Херсон

Номер справи: 766/1049/20

Номер провадження: 22-ц/819/1252/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Приходько Л.А.,

суддів: Базіль Л.В.,

Бездрабко В.О.,

секретар Дундич А.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Підприємство об`єднання громадян «Херсонське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Хараїм Ольги Валеріївни, поданої в інтересах ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 червня 2020 року, у складі головуючого судді Прохоренко В.В.,

встановив:

22 січня 2020 року адвокат Хараїм Ольга Валеріївна, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом до Підприємства об`єднання громадян «Херсонське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» (далі - ПОГ «Херсонське УВП УТОС») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах ПОГ «Херсонське УВП УТОС», працюючи на посаді начальника охорони бази відпочинку «Маяк».

02 грудня 2019 року об 11.45год. на базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в с. Залізний Порт із м.Херсона прибули директор підприємства ОСОБА_2 та заступник директора ОСОБА_3 , де знаходилися до 12.45год. За час їх перебування ОСОБА_1 на робочому місці вони не виявили.

23 грудня 2019 року ОСОБА_1 повідомили, що наказом директора ПОГ «Херсонське УВП УТОС» Бондаренка О.М. від 23 грудня 2019 року за №60-п до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення та повідомлено про звільнення з посади з 24 грудня 2019 року за п.4 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з прогулом без поважних причин і зачитано резолютивну частину наказу, копія наказу вручена не була.

Посилаючись на те, що факт прогулу позивача не підтверджений належними та допустимими доказами, відповідачем не дотримано вимог ст. 43, 247, 252 КЗпП України, щодо отримання попередньої згоди на його звільнення виборного профспілкового органу, просила визнати протиправним та скасувати наказ директора ПОГ «Херсонське УВП УТОС» №60-п від 23 грудня 2019 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до начальника охорони бази відпочинку «Маяк» ОСОБА_1 », поновити ОСОБА_1 на посаді начальника охорони бази відпочинку «Маяк» ПОГ «Херсонське УВП УТОС», стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду в сумі 20 000,00грн. Допустити негайне виконання судового рішення.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 червня 2020 року, з урахуванням ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 21 вересня 2020 року, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 від імені якого діє ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що звільнення позивача здійснено у відповідності до вимог трудового законодавства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПОГ «Херсонське УВП УТОС» адвокат Орловцева М.О., зазначила, що на її думку рішення суду є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Хараїм О.В. апеляційну у підтримала за обставинами викладеними у скарзі. Просила рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник ПОГ «Херсонське УВП УТОС» Підприємства об`єднання громадян «Херсонське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» адвокат Орловцева М.О. зазначила, що рішення суду, на її думку, є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПОГ «Херсонське УВП «УТОС» з 09 вересня 2013 року працюючи на посаді начальника охорони бази відпочинку «Маяк», що підтверджується наказом від 09 вересня 2013 року №160-п та трудовою книжкою ОСОБА_1 (а.с.22,23).

Наказом від 13 вересня 2017 року № 68-п на ОСОБА_1 , начальника охорони бази відпочинку «Маяк», тимчасово з 17 вересня 2017 року, покладено виконання обов`язків сторожу бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с. 116).

Зі змісту акту від 02 грудня 2019 року вбачається, що начальник охорони бази відпочинку «Маяк» ОСОБА_1 був відсутній на роботі 02 грудня 2019 року з 10.45 години до 12.42 години(а.с.48).

У доповідній записці від 02 грудня 2019 року начальник охорони бази відпочинку «Маяк» ОСОБА_1 пояснив, що 02 грудня 2019 року він був відсутнім на базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 11.00 години до 15.00 години у зв`язку з виїздом у м. Херсон разом із ОСОБА_5 з метою візиту у лікарню до завідуючої бази відпочинку ОСОБА_6 , оскільки вона не мала можливості придбати собі медикаменти та продукти. В той час обов`язки охорони виконував ОСОБА_7 і його відсутність не вплинуло на охорони бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с.37).

З виписки карти стаціонарного хворого відділення хірургії судин №11046 вбачається, що ОСОБА_6 перебувала у стаціонарі з 29 листопада 2019 року по 07 грудня 2019 року (а.с.140).

05 грудня 2019 року директор ПОГ «Херсонське УВП УТОС» ОСОБА_2 звернувся до первинної профспілкові організації ПОГ «Херсонське УВП УТОС» з поданням про надання згоди на розірвання трудового договору з начальником охорони ОСОБА_1 на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул(а.с. 169, 170).

Наказом від 23 грудня 2019 року №60-п ОСОБА_1 звільнено з 24 грудня 2019 року з посади начальника охорони бази відпочинку «Маяк» у зв`язку з прогулом без поважних причин за п.4 ст. 40 КЗпП України(а.с.9).

Згідно акту від 23 грудня 2019 року ОСОБА_1 відмовився від підпису про ознайомлення з наказом від 23 грудня 2019 року №60-п (а.с.47).

На засіданні профспілкового комітету ПОГ «Херсонське УВП УТОС» від 27 грудня 2019 року (протокол №16), у присутності директора ПОГ «Херсонське УВП УТОС» ОСОБА_2 , ухвалено рішення про не підтримання наказу про звільнення за ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1 (а.с.11).

Як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вважає своє звільнення незаконним, посилаючись на те, що факт прогулу не підтверджений належними та допустимий доказами, всупереч вимог статей 247, 252 КЗпП України профспілковим комітетом ПОГ «Херсонське УВП УТОС» згода на розірвання трудового договору з ним не надавалась.

Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня.

Як вбачається з матеріалів справи факт відсутності ОСОБА_1 02 грудня 2019 року на базі відпочинку «Маяк» в період часу з 11.00 години до 15.00 години підтверджується власноруч написаною ним доповідною на ім`я директора ПОГ «Херсонське УВП УТОС» Бондаренка О.М., в якій позивач визнає факт відсутності на робочому місці у зазначений період часу.

Правилами внутрішнього трудового розпорядку ПОГ «Херсонське УВП УТОС», з яким ОСОБА_1 був ознайомлений, що підтверджується записом №583 у Журналі ознайомлення, визначений розпорядок роботи на підприємстві, відповідно до якого початок роботи 08.00 година для всіх працівників підприємства, обідня перерва з 12.00 години до 12.45 години, закінчення роботи 16.45 година для зрячих працівників та 15.45 година для осіб з інвалідністю 1 і 2 групи.

Отже ОСОБА_1 був відсутнім на роботі 02 грудня 2019 року, без урахування обідньої перерви, понад три години (3 години 15 хвилин).

Також відсутність ОСОБА_1 на базі відпочинку «Маяк» 02 грудня 2019 року у період часу з 10.45години до 12.42години підтверджується актом складеним директором ПОГ «Херсонське УВП УТОС» ОСОБА_2 , заступником директора по маркетингу ПОГ «Херсонське УВП УТОС» ОСОБА_3 , прибиральником території бази відпочинку «Маяк» ОСОБА_7 .

За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту прогулу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Доказами, відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для розгляду справи.

Згідно частини першої статті 77 ЦПК України н алежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилами визначеними частиною другою статті 78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними, відповідно до статті 79 ЦПК України , є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми, згідно статті 80 ЦПК України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність факту відсутності ОСОБА_1 на роботі 02 грудня 2019 року в період часу з 11.00 години до 15.00 години.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт прогулу може бути підтверджено виключно доповідною запискою безпосереднього начальника, а не доповідною самого працівника не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки законодавством, що регулює спірні правовідносини, не визначений перелік документів, яким може бути підтверджений факт відсутності працівника на роботі.

Пояснення працівника, щодо вчиненого ним порушення трудового розпорядку, в якому він визнає факт відсутності на роботі понад три години, є належним, допустимим та достовірним доказом на підтвердження вказаного факту.

Крім того, у сукупності з актом про відсутність працівника на робочому місці в той же день та в той же період часу, підписаному комісією, що складається з трьох осіб, доповідна ОСОБА_1 є достатнім доказом щодо відсутності позивача на роботі 02 грудня 2019 року понад три години.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач 02 грудня 2019 року мав вихідний день спростовуються дослідженими судом першої інстанції табелем обліку використання робочого часу за грудень 2019 року, згідно якого вказаний день у начальника охорони був робочим.

Вирішуючи питання про поважність причин відсутності позивача на роботі суд першої інстанції встановив, що поїздка позивача в робочий час до м. Херсона була пов`язана з візитом до лікарні для придбання для ОСОБА_6 продуктів харчування та медикаментів.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.

Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень, даних представником позивача під час розгляду справи, ОСОБА_1 був відсутнім 02 грудня 2019 року на роботі у зв`язку з відвідуванням ОСОБА_6 , яка перебувала з 29 листопада 2019 року на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургії судин у КП «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша». З доповідної Булгакова І.П. вбачається, що метою даної поїздки було придбання предметів харчування та медикаментів.

Враховуючи, що ні позивачем, ні його представником не наведено жодних обставин, які б свідчили про наявність об`єктивних причин для відвідування саме в робочий час позивачем ОСОБА_6 , яка вже декілька днів перебувала на стаціонарному лікуванні, і матеріали справи не містять будь-яких доказів про наявність таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність поважних причин відсутності на роботі позивача більше трьох годин.

Доводи представника позивача, адвоката Хараім О.В., про недотримання роботодавцем порядку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а саме вимог частини першої ст. 149 КЗпП України, щодо відібрання від працівника письмових пояснень, не знайшли свого підтвердження, та спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що 02 грудня 2019 року ОСОБА_1 власноруч була написана доповідна щодо обставин та причин порушення ним трудової дисципліни, яка за своїм змістом і є письмовими поясненнями у розумінні частини першої статті 149 КЗпП України.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо дотримання відповідачем вимог статті 43 КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 за пунктом 4 статті 40 КЗпП України.

Зі змісту статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, має бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору.

Згідно із частиною сьомою статті 43 КЗпП України та частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Як вбачається з матеріалів справи 05 грудня 2019 року директор ПОГ «Херсонське УВП УТОС» Бондаренко О.М., на виконання вимог статті 43 КЗпП України звернувся до профспілкового комітету ПОГ «Херсонське УВП УТОС» з обґрунтованим поданням про надання згоди на звільнення позивача з посади начальника охорони бази відпочинку «Маяк» з підстав передбачених пунктом 4 статті 40 КЗпП України.

Будь-які відомості, щодо розгляду виборним органом первинної профспілкової організації у строки та в порядку визначеному частинами другою та третьою статті 43 КЗпП України вказаного подання у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи, що у строки, визначені частиною п`ятою статті 43 КЗпП України, виборний орган первинної профспілкової організації не повідомив відповідача у письмовій формі про прийняте рішення за наслідками розгляду подання про звільнення, вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору.

А отже звільнення ОСОБА_1 за пунктом 4 статті 40 КЗпП України здійснено з дотриманням вимог статті 43, 247, 252 КЗпП України.

Посилання представника позивача як на підтвердження відсутності згоди профспілкового органу на звільнення ОСОБА_1 на протокол засідання профспілкового комітету ПОГ «Херсонське УВП УТОС» від 27 грудня 2019 року (протокол №16), висновків суду не спростовують.

Так, як вбачається зі змісту вказаного протоколу на засіданні профспілкового комітету 27 грудня 2019 року було прийнято рішення щодо не підтримання наказу директора ПОГ «Херсонське УВП УТОС» про звільнення членів профспілки за статтею 40 КЗпП України, зокрема ОСОБА_1 .

Отже фактично виборним органом первинної профспілкової організації, вже поза межами строків встановлених статтею 43 КЗпП України та після винесення наказу про звільнення позивача, вирішувалося питання щодо надання згоди на його звільнення.

Крім того слід зазначити, що доданий до матеріалів справи протокол №16 засідання профспілкового комітету від 27 грудня 2019 року не містить будь-якого правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника (непогодження з наказом про звільнення), а докази повідомлення підприємства про прийняте рішення, у письмовій формі із зазначенням правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення, в матеріалах справи відсутні.

Отже, враховуючи відсутність повідомлення у письмовій формі виборного органу первинної профспілкової організації про прийняте рішення за наслідками розгляду подання про надання згоди на звільнення, а також відсутність правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника (непогодження з наказом про звільнення) прийнятого вже після звільнення позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про наявність у відповідача права на звільнення позивача.

Суд першої інстанції дав належну оцінку доводам позивача про те, що його відсутність не вплинула на охорону бази відпочинку «Маяк» і не призвела до негативних наслідків та не прийняв їх до уваги, зазначивши, що залишення начальником охорони в робочий час об`єкта охорони без поважних причин свідчить про неналежне виконання виконанням ним трудових обов`язків, визначених Посадовою інструкцією начальника служби охорони бази відпочинку «Маяк» та Правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства.

Крім того, слід зазначити, що поїхавши до м. Херсону разом з заступником директора бази відпочинку «Маяк» ОСОБА_5 , позивач залишив об`єкт охорони на ОСОБА_7 , який, станом на 02 грудня 2019 року, не перебував у трудових відносинах ПОГ «Херсонське УВП УТОС», а на підставі цивільно-правової угоди №54 від 01 вересня 2019 року надавав підприємству послуги з озеленення території бази відпочинку, та не міг здійснювати обов`язки з охорони об`єктів та матеріальних цінностей підприємства, а відповідно і нести будь-яку відповідальність за неналежну охорону об`єктів та матеріальних цінностей підприємства.

Відповідно до вимог п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року N 58, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Встановивши, що на виконання вказаних вимог відповідач направив на адресу позивача, повідомлення з вказівкою про необхідність отримання трудової книжки(а.с.49,50), суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи позивача щодо порушення вимог статті 47 КЗпП України не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач за адресою, зазначеною у листі не проживає колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки відповідачем направлено поштове повідомлення про необхідність отримання трудової книжки за зареєстрованим місцем проживання працівника, і саме вказану адресу позивач зазначив як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі. Будь-які відомості про те, що позивач не мав можливості отримати поштову кореспонденцію за цією адресою в матеріалах справи відсутні.

Також суд першої інстанції дав належну оцінку посиланням позивача на порушення відповідачем вимог ст. 116 КЗпП України, зазначивши, що питання про стягнення належних звільненому працівникові сум, не є предметом позову у цій справі.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374,375,382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Хараїм Ольги Валеріївни, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 24 листопада 2020 року

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: Л.В. Базіль

В.О. Бездрабко