Справа № 617/610/15-ц
Провадження № 2-п/617/14/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Вовчанськ Харкывська область

Вовчанський районний суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Сербіненко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Пінчук К.К.,

представника заявника Дєдова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Вовчанську Харківської області заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 18 червня 2015 року по цивільній справі за позовною заявою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на ліквідацію АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення заборгованості та про поновлення пропущеного строку ,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 18 червня 2015 року позовні вимоги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на ліквідацію АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення заборгованості задоволено. Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину рішення Правління Банку № 9 від 24.03.2014 року про прощення (анулювання) боргу ОСОБА_1 за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 412 від 16.07.2008 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» грошові кошти у розмірі 52 565 грн. 79 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» пеню за простроченою заборгованістю за період з 24.03.2011 року по 23.03.2014 рік у розмірі 24 174 грн. 86 коп. Також стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 767 грн. 40 коп. на користь держави.

07 вересня 2020 року відповідач по справі ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про поновлення пропущеного строку та перегляд вказаного судового рішення, посилаючись на те, що вона не була сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, оскільки особисто судову повістку не отримувала, та проживає вона за іншою адресою, ніж та, що була вказана позивачем у позовній заяві, а тому не могла належним чином захистити та відстояти свої цивільні права та інтереси. Про винесене рішення вона дізналася випадково у червні 2020 року коли на телефон її чоловіка телефонували невідомі особи (колектори) та вимагали сплатити гроші банку «Золоті Ворота». Після чого вона дізналася, що Вовчанським районним судом Харківської області винесено заочне рішення яким стягнуто з неї 76 740 грн. 65 коп.

Як передбачено цивільним процесуальним законодавством (стаття 272 ЦПК України), копію зазначеного заочного рішення вона не отримувала, про судовий розгляд справи не була належним чином повідомлена судом, у зв`язку з чим не могла скористатися своїм правом на подання заяви на перегляд заочного рішення протягом встановленого законом строку (тридцяти днів з дня його проголошення), як це встановлено ч. 2 ст. 284 ЦПК України.

Нормою частини 3 статті 284 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне заочне рішення їй було вручене судом 26 серпня 2020 року. Тому у відповідності зазначених вимог закону вона звертається до суду про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, скасування заочного рішення та призначення розгляду справи в загальному позовному порядку.

Окрім цього, ОСОБА_1 вказує, що правочин, вчинений Банком, щодо прощення боргу Позичальнику (відповідачеві у справі) повністю ґрунтується та відповідає діючому законодавству. Приймаючи заочне рішення, суд посилався на ту обставину, що в ході здійснення ліквідації Банку Уповноваженою особою даний правочин визнано недійсним. Але, на момент подання позовної заяви, позивач не був наділений у законному порядку правом визнавати правочини недійсними, а отже не мав права звертатися до суду з вказаним позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Зазначене підтверджується наступним:

Рішення №9 Правління Банку та Спостережної ради про прощення (анулювання) боргу було прийнято на спільному засіданні 24 березня 2014 року у відповідності до вимог статті 605 ЦК України.

Зокрема, нормами вказаної статті 605 ЦК України передбачено, що «зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна, кредитора».

Станом на дату прийняття цього рішення стаття 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на яку посилається Позивач в обгрутнування своїх вимог, була в редакції від 16 травня 2013 року, та не містила такої підстави нікчемності договорів, як відмова від власних майнових вимог.

В редакції, на яку посилається Позивач, стаття 38 вказаного закону набула чинності 11 липня 2014 року (закон від 04.07.2014 №1586-VII) та в силу положень статті 58 Конституції України, статті 5 ЦК України не має зворотної дії в часі. Самим Законом не передбачено, що його норми мають зворотну дію в часі.

Тому, оскільки положення статті 38 Закону в редакції від 04 липня 2014 року (ЗУ- 586-VII) не можуть бути поширені на спірні правовідносини, то і посилання Позивача на те, що п.1 ч. 3 ст.38 Закону встановлена, нікчемність правочину про відмову від власних майнових вимог, не можна визнати обґрунтованим, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню, і судове рішення не може ґрунтуватися на цій обставині та нормі закону.

Крім того, у заочному судовому рішенні, всупереч вимогам статті 215 ЦПК України (діючий на момент ухвалення заочного рішення) судом не встановлено та не вказано всіх обставин щодо наявності у позивача (Представника Фонду) права на звернення до суду з вказаним позовом, а також суд не визначив, якими нормами права регулюються правовідносини, зокрема, на які посилався позивач (ст. 38 ЗУ).

Також судом не наведено мотивів, з яких він вважав встановленою наявність фактів, якими позивач обґрунтував свої позовні вимоги, а також не вказав в судовому рішенні нормативно правових актів, які надають позивачу право визначати правочини нікчемними, не навів належних та допустимих доказів, якими позивач підтверджує свої позовні вимоги щодо нікчемності прощення Банком боргу позичальнику, а також не вказав чи були порушені в результаті прощення боргу права третіх осіб відносно майна кредитора, (ст. 605 ЦК У), а якщо були порушені права, то не зазначено які та ким.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги, суд не навів назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту матеріального закону, на підставі якого вирішено справу.

Також вважає, що суд невірно застосував норми матеріального права, та визначив прощення Банком боргу позичальникові як односторонній правочин.

Вважає, що як позивачем, так і судом неправильно визначено, що правочин з прощення банком позичальнику боргу є односторонній правочин (ст. 605 ЦК України), а тому всі його наступні дії не засновані на законі та не можуть бути взяті до уваги і покладені в основу судового рішення.

Зокрема, щодо вимоги позивача про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - рішення Правління банку № 9 від 24.03.2014 року про прощення боргу ОСОБА_1 , а саме стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ЗОЛОТІ ВОРОТА» грошові кошти у сумі 76 740,65грн. вважаю ці вимоги неправомірними та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Саме з прийняттям зазначеного рішення Банком розпочато та здійснено процедуру зміни умов договору та припинений зобов`язальних відносин між сторонами.

Оскільки, кредитний договір є двостороннім правочином, що укладається двома або більше сторонами та передбачає кореспондуючі права та обов`язки кожної зі сторін договору, то і відповідно його зміна та припинення відбувається у такому ж: порядку (двосторонньому).

Відповідно до положення статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється у такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

В даному випадку процедура зміни та припинення зобов`язальних відносин за договором про надання споживчого кредиту № 412 від 16.07.2008р. року включає в себе сукупність юридичних фактів, на підставі яких відбулося припинення зобов`язальних правовідносин, а саме: укладення Договору про зміни № 2 від 24.03.201 4р. про реструктуризацію боргу, прийняття і й рішення умовно важеним органом Кредитора (Правлінням банку та Спостережною радою) щодо прощення частини заборгованості за кредитним договором (що по свої правовій природі є локальним юридичним актом, прийнятим в межах внутрішньгосподарських правовідносин суб`єкта господарювання); сплата Боржником всієї заборгованості по тілу кредиту та нарахованих відсотках за кредитним договором; припинення зобов`язання, а в даному випадку - видача Кредитором оригінальних документів залогового майна (земельної ділянки) та надання повідомлення позичальнику про сплату податків на суму прощеного боргу, сплата позичальником до державного бюджету податків з сум прощеного боргу та припинення зобов`язальних правовідносин.

Таким чином, шляхом вчинення узгоджених сторонами певних дій кожною зі сторін кредитного договору, а саме прощенням заборгованості зі сторони Кредитора та сплатою всієї заборгованості по тілу кредиту і нарахованих відсотках зі сторони Позичальника, сторонами укладено двосторонній правочин щодо зміни та припинення кредитного зобов`язання.

Тому посилання позивача на те, що прощення боргу є односторонній правочин, суперечить як матеріалам справи так і діючому законодавству і суд не може на цей неправильний висновок позивача посилатися у судовому рішенні.

Також позивачем пред`явлено вимогу "про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину", стверджуючи що витяг з Протоколу №9 спільного засідання Спостережної ради та Правління AT «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» (загалом 11 осіб) від 24.03.2014р. є нікчемним правочином, однак зазначений документ не є підставою припинення зобов`язальних відносин за договором про надання споживчого кредиту № 412 від 16.07.2008 року, а лише входить до юридичного складу (сукупності юридичних фактів); є локальним юридичним актом, прийнятим в межах внутрішньогосподарських правовідносин суб`єкта господарювання; не містить ознак нікчемного правочину, передбачених чинним законодавством України.

Натомість, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази Уповноваженої особи ФГВФО Єрмака В.О. щодо нікчемності зазначеного рішення Кредитора - спільного засідання Спостережної ради та Правління банку, оформленого протоколом №9 від 24.03.2014 року, що підтверджували б нікчемність зазначеного рішення кредитора з прощення боргу позичальника.

За зазначеними вище обставинами, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про застосування наслідків нікчемного правочину, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку 76 740 грн. 65 коп.

Отже, причини і докази на їх підтвердження щодо її неявки до суду, не подання відзиву на позов, є поважними та мають істотне значення для правильного вирішення її справи, а тому зазначене заочне судове рішення підлягає скасуванню.

Представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Золоті Ворота» в судове засідання не з`явився, сповіщався судом про час та місце розгляду заяви завчасно та належним чином. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надав.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, сповіщалася судом про час та місце розгляду заяви завчасно та належним чином. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надала.

Представник заявника ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги про поновлення пропущеного строку та перегляд заочного рішення суду від 18.06.2015 року ухваленого Вовчанським районним судом Харківської області у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на ліквідацію АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення заборгованості підтримав та просив їх задовольнити.

Вислухавши пояснення представника заявника ОСОБА_2 , вивчивши матеріали зазначеної вище справи, суд вважає, що заява підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 п. 2 ч. 3 ст. 287 ЦПК України, суд може ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення: залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до Листа Верховного Суду України від 01.05.2007 року про «Практику ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах» суд до постановлення ухвали про заочний розгляд справи обов`язково повинен перевірити факт повідомлення відповідача належним чином про час і місце судового засідання. Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи повинно проводитися відповідно до вимог ЦПК України. При цьому в матеріалах справи повинні бути належні докази такого повідомлення. Якщо відповідні докази відсутні, то відповідач не може вважатися повідомленим належним чином, і підстав для заочного розгляду справи не існує.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 в письмовій заяві про перегляд заочного рішення вказує на ту обставину, що вона не була сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, оскільки особисто судову повістку не отримувала, та проживає вона за іншою адресою, ніж та, що була вказана позивачем у позовній заяві, а тому не могла належним чином захистити та відстояти свої цивільні права та інтереси. Про винесене рішення вона дізналася випадково у червні 2020 року коли на телефон її чоловіка телефонували невідомі особи (колектори) та вимагали сплатити гроші банку «Золоті Ворота». Після чого вона дізналася, що Вовчанським районним судом Харківської області винесено заочне рішення яким стягнуто з неї 76 740 грн. 65 коп. , а також посилається на обставини, які при їх належній оцінці в сукупності з іншими доказами, які є у справі, вказують на те, що при повторному розгляді справи рішення суду можливо інше.

Відповідно до ст. 74 ЦПК України (що діяв на час розгляду справи) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; фізичним особам, які не мають статусу підприємців. - за адресом їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресом, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: відповідно до копії договору № 412 про надання споживчого кредиту від 16.07.2008 року, в якому адреса відповідача ОСОБА_1 зазначена: АДРЕСА_1 ( а.с.7-9). Також, відповідно до копії договору про зміни № 2 до договору № 412 про надання споживчого кредиту від 16.07.2008 року, наданого заявником, адреса ОСОБА_1 зазначена: АДРЕСА_1 ( а.с.88-89).

Окрім цього, відповідно до фотокопії паспорту ОСОБА_1 наданого до заяви про поновлення пропущеного строку та перегляд заочного рішення (а.с. 94 зворотній бік) її зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 з 31.10.2003 року по теперішній час.

На адресу зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_1 судом неодноразово направлялися судові повістки про виклик до суду, але відповідач їх не отримувала. Також, виклик відповідача ОСОБА_1 було здійснено судом через оголошення у газеті «Слобідський край» (а.с.42).

З огляду на викладене, судом були виконані вимоги ст. 74 ЦПК України, про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а, отже, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином.

Разом з тим, як вбачається з наданої до матеріалів заява про перегляд заочного рішення, копії Договору про зміни № 2 до Договору № 412, про надання споживчого кредиту від 16.07.2008 року (а.с. 88-89), укладеного між ОСОБА_1 та АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" 24.03.2014 року, адресою реєстрації ОСОБА_1 зазначеної у договорі є адреса: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , в договорі не вказана.

Але як встановлено судом в судовому засіданні, не заперечувалось представником та підтверджується довідкою депутата Вільчанської селищної ради, з 2014 року ОСОБА_1 фактично проживала за адресою АДРЕСА_2 .

Крім того, відповідач повинен повідомляти Банк про зміну свого місця реєстрації або фактичного перебування та про зміну телефонів, цей обов`язок випливає з умов Кредитного договору № 412 від 16.07.2008 року в п.п. 3.2.2. І відповідачем цей обов`язок не виконаний.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку, скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду в загальному порядку відсутні, тому заява підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 81, 141, 258-261, 284-288 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку та перегляд заочного рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 18 червня 2015 року по цивільній справі за позовною заявою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на ліквідацію АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Ухала суду набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 20 листопада 2020 року.

Суддя -