ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7803/20 Справа № 214/9011/19 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач-Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2020 року, ухваленого суддею Ткаченком А.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 22 липня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язаної з виконанням трудових обов`язків.

В обґрунтування позовних вимог, зазначила, що стаж її роботи на підприємстві відповідача становить 27 років. Вона працювала у відповідача на шахті «Родіна», у відділі капітального будівництва, з 02.08.1979 р. робочою, потім машиністом конвеєра та грохотовщиком.

11.08.2006 року вона була звільнена від відповідача в зв`язку із виходом на пенсію.

Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини в 2006 році їй було встановлено професійне захворювання за діагнозом: радікулопатія шийна і попереково-крижева з вираженими порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим і м`яло тонічним синдромом часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічним проявом і вигляді двохсторонього плечелопаточного періартрозу, деформуючого артрозу ліктьових та колінних суглобів. Доказом в підтвердження зазначеного є акт розслідування профзахворювання та трудова книжка.

Як до встановлення профзахворювання так і після нього вона проходила лікування, але стан її здоров`я не покращувався і 12.10.2006 року її вперше, медико-соціальною експертною комісією було визнано інвалідом 3 групи з 50% втрати працездатності.

Неодноразові курси лікування стан її здоров`я не відновили і медико-соціальною експертною комісією в 2007 році її було визнано інвалідом 3 групи з 50 % втрати працездатності безстроково.

У 2007 році їй лікарями було визначено, що вона потребує у додаткових видах допомоги, санаторне-курортне лікування, медкомплекси, массажи, напівжорсткий корсет, ціпок.

Через поганий стан свого здоров`я від профзахворювання вона переносе моральні страждання. Які посилені тим, що її визнано інвалідом 3 групи безстроково, від втрати працездатності, від рекомендацій лікарів в постійному лікуванню, та інших негативних наслідків визваних професійним захворюванням. Моральну шкоду оцінює грошовою сумою в розмірі 160 000 гривень, які просила стягнути з відповідача без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2020 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язаної ї виконанням трудових обов`язків.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я пов`язаної з виконанням трудових обов`язків (без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів) в розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду, збільшивши стягнутий судом розмір моральної шкоди до заявлених у позові вимог, тобто до 160 000 грн.

При цьому позивач вважає, що судом першої інстанції не було оцінено всіх доказів у сукупності і неповно з`ясовано обставини, що мають суттєве значення для справи, зокрема суд не в повній мірі оцінив, що вона отримала тяжке ушкодження здоров`я на підприємстві відповідача через що стала інвалідом 3-ї групи з 50% втрати професійної працездатності, безстроково. Вказує, що в акті розслідування професійного захворювання встановлена вина роботодавця, який належним чином не забезпечив безпечні умови праці, внаслідок чого вона втратила своє здоров`я.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки апеляційна скарга позивача зводиться лише до переоцінки доказів.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині визначеного судом до стягнення розміру моральної шкоди, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 у період з 02.08.1979 по 11.08.2006 рік працювала робочою, згодом машиністом конвеєра 2 розряду та грохотовщиком шахти «Родіна» (а.с. 22-23).

ДУ «Український НДІ промислової медицини» в 2006 році ОСОБА_1 було встановлено професійне захворювання за діагнозом: радікулопатія шийна і попереково-крижева з вираженими порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим і м`яло тонічним синдромом часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічним проявом і вигляді двохсторонього плечелопаточного періартрозу, деформуючого артрозу ліктьових та колінних суглобів.

13 вересня 2006 року на підприємстві відповідача проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 , про що складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затверджений В.О. Головного лікаря Саксаганської райСЕС.

У вказаному акті зазначено, що професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло внаслідок тривалого стажу роботи у мовах важкої фізичної праці. А саме: ОСОБА_1 , працюючи на шахті «Родіна» ВАТ «КЗРК» машиністом конвеєра дробарко-сортувальної фабрики (ДСФ) з 01.09.2002 р. по 11.08.2006 р. та з 18.01.1994 р. по. 01.02.2001 р., а також грохотником з 01.02.2001 р. по 01.09.2002 р., згідно з професійними обов`язками, виконувала роботи, які з за того, що не завжди була можливість застосувати засоби малої механізації, внаслідок обмеженості робочого простору, були пов`язані з підйомом та переміщуванням вантажів вагою, яка перебільшувала граничну допустиму норму (а.с. 5-6).

Відповідно до довідки МСЕК Серії ДНА -02 №020393 від 16.10.2007 позивачу ОСОБА_1 повторно встановлено 50% втрати професійної працездатності безстроково (а.с. 7-8).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання нею трудових обов`язків на підприємстві відповідача, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, а також частково погоджується із доводами позивача щодо заниженого розміру стягнутої судом моральної шкоди, з огляду на наступне.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення частково відповідає зазначеним вище нормам закону.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20рп-08 по справі №1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України таст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим нею підприємстві відповідача професійним захворюванням.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок отриманих позивачем професійних захворювань: радикулопатія шийна та попереково-крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим в м`язово-тонічним С-М, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двостороннього плече лопаткового періартрозу ПФС другого ст., Деф. Артрозу ліктьових ПФ першого ст. та колінних суглобів ПФС першого-другого ст. М54,1., останній, вперше 12.10.2006р. висновком медико-соціально експертної комісії було встановлено 50% втрати професійної працездатності та встановлена 3 група інвалідності. В подальшому у 2007. позивачу безстроково встановлено 50% втрати професійної працездатності з тією ж групою інвалідності (а.с. 11).

Колегія суддів, беручи до уваги, що внаслідок, отриманих позивачем під час роботи в шкідливих умовах праці -12 років і 7 місяців, а всього на підприємстві відповідача ОСОБА_1 пропрацювала майже 27 років, остання втратила 50% професійної працездатності, їй встановлена третя група інвалідності з 2007 року, безстроково, що свідчить про неможливість у подальшому покращенні стану здоров`я позивача та з урахуванням ступеню вини відповідача, характеру і тривалості моральних страждань позивача, незворотність негативних наслідків, спричинених професійними захворюваннями, характер немайнових витрат, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її розмір з 40 000 грн. до 150 000 грн.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої отриманим професійним захворюванням та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Зі змісту положень п.3 ч.3 ст.175, п.1.ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України..

Враховуючи, те, що суд апеляційної інстанції змінює рішення суду в частині збільшення суми моральної шкоди, відповідно збільшенню підлягає і сума судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави, пропорційно задоволених позовних вимог, з 768,40 грн. до 1500 грн., що становить 1% від суми задоволених судом апеляційної інстанції позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2020 рокув частині розміру моральної шкоди та судового збору, змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 40 000 (сорока тисяч) гривень 00 копійок до 150 000 (ста п"ятидесяти тисяч) гривень 00 копійок.

Збільшити розмір судового збору, стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави з 768,40 (сімсот шести десяти восьми гривень сорока копійок) грн. до 1500 (однієї тисячі п"ятисот гривень) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: