Справа № 266/3044/20
Провадження № 2/266/673/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого - судді Федотової В.М.,

за участі секретаря судового засідання - Новак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Маріупольської міської ради про визнання права власності, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до Приморського районного суду м. Маріуполя із позовною заявою до Маріупольської міської ради про визнання за за кожним з них право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, що видане державним підприємством по ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик» 09.02.1995 р. за №32044, яке зареєстроване МКП «Маріупольське БТІ» 22.02.1995 р. за №36378 - 4-кімнатна квартира АДРЕСА_1 належить: бабусі позивачів - ОСОБА_4 , їхньому батьку - ОСОБА_1 , їхній матері - ОСОБА_5 та ним - по 1/6 частці кожному. З особового рахунку на квартиру № НОМЕР_1 та відомостей з відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг ММР вбачається, що всі зазначені особи були також й зареєстровані за вищевказаною адресою. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 . Заповіту він не залишив, до нотаріальної контори ніхто зі спадкоємців за видачею свідоцтва про право на спадщину не звертався. Відповідно до статей 548 та 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином, позивачі вважають, що вони як діти спадкодавця, його дружина та мати фактично успадкували по 1/6 : 5 = 1/30 частки квартири після смерті ОСОБА_6 .

В подальшому ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивачів - ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/6 + 1/30 = 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 . Заповіту вона не залишила, до нотаріальної контори ніхто зі спадкоємців за видачею свідоцтва про право на спадщину не звертався з тих же підстав,що і після смерті ОСОБА_6 . Позивачі вважають, що вони, як внуки спадкодавця, фактично успадкували по 1/5 : 3 = 1/15 частки квартири після смерті ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивачів - ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/6 + 1/30 = 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 . Заповіту вона не залишила, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 19.10.2016 р. звернувся ОСОБА_1 , інші спадкоємці за видачею свідоцтва про право на спадщину не зверталися. Таким чином, позивачі, як діти спадкодавця, фактично успадкували по 1/5 : 3 = 1/15 частки квартири після смерті ОСОБА_5 . Тобто у кожного з позивачів виникло право на спадщину на 1/30 + 1/15 +1/15 = 1/6 частку квартири.

На теперішній час позивачі позбавлені можливості отримати у нотаріуса відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом на успадковані ними частки квартири АДРЕСА_1 , оскільки оригінал первинного свідоцтва про право власності на неї втрачений, тому нотаріусом 13.09.2018 р. винесено постанову про відмову у вчиненні такої нотаріальної дії.

В зв`язку з наведеним позивачі звернулись до суду із даним позовом, в якому просять визнати за кожним з них право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , яка складається з 1/6 частки, що належить на підставі втраченого свідоцтва про право власності, та з 1/6 частки, що успадкована після смерті їхнього батька ОСОБА_1 , бабусі ОСОБА_4 та матері ОСОБА_5 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01.07.2020 року було відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

11.08.2020 року представник відповідача Маріупольської міської ради, яка дії на підставі довіреності - Завалішина В.Г. надала до суду відзив в якому зазначила, шо вважає позовні вимоги незаконними та необгрунтованими з огляду на наступне. В позові заначено, що до нотаріуса з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину з позивачів звертався лише ОСОБА_1 , тим самим отримавши постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.09.2018 №509/02-31. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до нотаріальної контори не звертались. Постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії не отримували, а отже не зрозуміло в чому саме порушено їх права, та з яких підстав звертаються до суду. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії - є доказом наявності спору.Отже, вважає, що оскільки у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не має доказів порушеного права - позовні вимоги в частині визнання права власності за зазначеними особами, не підлягає задоволенню. Щодо права на спадщину, зазначила, що після смерті батька, ОСОБА_6 у 21.06.1996 р. його мати ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_5 та діти - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , фактично прийняли спадщину, але до нотаріуса не звертались. Таким чином й після смерті бабусі - ОСОБА_4 17.07.2004 р. , спадщину фактично прийняли ОСОБА_5 , та позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , але до нотаріуса не звертались. Представник відповідача звертає увагу суду, що у разі смерті одного із учасників спільної сумісної власності нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом лише після виділення частки померлого у спільному майні. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (частина друга статті 1278 ЦК). Відомості про видачу свідоцтва про право на спадщину вносяться нотаріусом до Спадкового реєстру. Вважає, що з аналізу наведеного можна зробити висновок, що оскільки померлі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за життя не звертались до нотаріуса с заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на своє ім`я, то частини квартири які померлі прийняли фактично, в спільній сумісній власності, не входить до складу спадщини, оскільки померлі приймали її фактично, та юридично не оформлювали свої права. Спадкування в подальшому є можливим лише на те майно, яке на момент смерті, входило до складу спадщини. Беручи до уваги, той факт, що у позовній заяві зазначається, що прийняття спадку відбувалося шляхом його фактичного прийняття, позивачами не надано жодного доказу того, що ними дійсно був прийнятий спадок фактично. Просила в задоволенні позовних вимог про визнання права власності відмовити.

Позивачі та їх представник адвокат Турченко О.В., в судове засідання не з`явилися, надали заяви про можливість слухання справи за їхньої відсутністю, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача Маріупольської міської ради, яка дії на підставі довіреності Завалішина В.Г. в судове засідання не з`явилась, надавши заяву в якій просила розглянути справу без участі представника міської ради позов задовольнити частково, врахувати позицію відповідача викладену в запереченнях на позов.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 81 ЦПК України -кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ, (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України, набуття права власності - певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст.392 ЦК України.

Частина 1 ст.317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, що видане державним підприємством по ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик» 09.02.1995 р. за №32044, яке зареєстроване МКП «Маріупольське БТІ» 22.02.1995 р. За №36378 - 4-кімнатна квартира АДРЕСА_1 належала бабусі позивачів - ОСОБА_4 , їхньому батьку - ОСОБА_1 , та їхній матері - ОСОБА_5 та позивачам - по 1/6 частці кожному. (а.с.6)

Згідно свідоцтву про смерть НОМЕР_2 від 13.12.1996 р. - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 24).

Статтею 524 ЦК УРСР (що діяв на час смерті спадкодавця ) було закріплено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до статей 548 та 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння

спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем

відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом

шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, позивачі, як діти спадкодавця, його дружина та мати фактично успадкували по 1/6 : 5 = 1/30 частки квартири після смерті ОСОБА_6 .

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 24.01.2017 р. - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 25)

Згідно із ст.ст.1216-1218, 1226 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч.1 ст.1267 ЦК України).

Згідно із статтею 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, позивачі, як онуки спадкодавця, фактично успадкували по 1/5 : 3 = 1/15 частки квартири після смерті ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_4 від 02.10.2016 р. - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.26).

Заповіту вона не залишила, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 19.10.2016 р. звернувся ОСОБА_1 , інші спадкоємці за видачею свідоцтва про право на спадщину не зверталися.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, позивачі, як діти спадкодавця, фактично успадкували по 1/5 : 3 = 1/15 частки квартири після смерті ОСОБА_5 .

Разом з тим, на теперішній час позивачі позбавлені можливості отримати у нотаріуса відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом на успадковані ними частки квартири АДРЕСА_1 , оскільки оригінал первинного свідоцтва про право власності на неї втрачений, а тому нотаріусом 13.09.2018 року винесено постанову про відмову у вчиненні такої нотаріальної дії.

Верховний Суд у постанові від 14.08.2019 р. по справі №523/3522/16-ц підкреслив, що відповідно до ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тобто, хоча мати після успадкування і не оформила документів на квартиру, і не зареєструвала своє право власності на частку квартири у встановленому порядку, права на цю частку переходять за заповітом матері на позивача.

Верховний Суд роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. За змістом вищенаведеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, зокрема, у разі неможливості одержати у відповідних органах правовстановлюючий документ на підтвердження права.

Правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі №6-1858цс15 визначено, що за правилами статті 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Дану позицію було уточнено судовою палатою у цивільних справах ВСУ в іншій постанові від 07.10.2015 р. по справі №1622цс15: «Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності».

Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.548,549 ЦК УРСР,

ст.ст.316,317,319,328,364,367,386,392,1220,1223,1266,1268-1270 ЦК України, ст.ст. 12,81, 89, 130,141, 223, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Маріупольської міської ради про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 63,6 м2, житловою площею 47,9 м2).

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 63,6 м2, житловою площею 47,9 м2).

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 ) право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 63,6 м2, житловою площею 47,9 м2).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Федотова В. М.