У Х В А Л А

05 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 198/927/19

провадження № 61-12622ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан» Юр`ївського району Дніпропетровської області про розірвання договору оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Позов обгрунтований тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 22 липня 2015 року державним нотаріусом Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за реєстровим номером 414, після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником земельної ділянки з цільовим призначенням: «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», площею 7,3452 га, що розташована на території Новов`язівської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:001:0348.

02 вересня 2014 року між батьком позивача ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лан» Юр`ївського району (далі - ТОВ «Лан») укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 15 років, права орендодавця за яким після смерті ОСОБА_2 перейшли до його спадкоємця позивача у справі ОСОБА_1 .

Згідно з пунктом 7 договору оренди земельної ділянки орендар, кожні п`ять років, дає згоду на розірвання договору оренди земельної ділянки, якщо в орендодавця виникла для цього потреба або бажання, але орендодавець повинен попередити орендаря про це (про свій намір) не пізніше як за 100 днів.

Тобто, згідно з пунктом 7 укладеного між сторонами договору оренди землі на відповідача покладений обов`язок надати згоду на розірвання договору кожні п`ять років, без будь-яких додаткових підстав, окрім виниклої у позивача потреби чи бажання щодо розірвання договору.

26 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з письмовою заявою, попередивши останнього про те, що має намір розірвати договір оренди земельної ділянки, оскільки бажає самостійно обробляти належну йому земельну ділянку та просив повернути її до 01 жовтня 2019 року.

Відповідач відмовив позивачу у розірванні договору оренди землі, посилаючись на відсутність вагомих підстав для надання згоди для його розірвання, оскільки ним виконані всі обов`язки за договором та права позивача не порушувались. Крім того, відповідач зазначив, що умови договору не передбачають розірвання договору в односторонньому порядку.

ОСОБА_3 вважає, що договір має бути розірваним за згодою сторін, в тому числі достроково за рішенням суду, посилаючись на статті 526, 651 ЦК України, Закон України «Про оренду землі», просив розірвати договір оренди земельної ділянки, площею 7,3452 га, кадастровий номер :01:001:0348, укладений 02 вересня 2014 року між його померлим батьком ОСОБА_2 та ТОВ «Лан».

Рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 22 липня 2020 року, в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції зазначив, що сторони у справі неоднаково розуміють та тлумачать пункт 7 договору оренди земельної ділянки, кожен на свою користь, а тому під час укладення договору не досягнуто згоди щодо положень абзацу 2 пункту 7 договору оренди землі.

Відмовивши в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів можливості розірвання укладеного договору оренди землі кожні п`ять років в односторонньому порядку.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що свобода договору не є абсолютною та безмежною, оскільки при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням ЦК України та інших актів цивільного законодавства, не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини у випадках, коли така домовленість суперечить суті відносин між сторонами.

У серпні 2020 року ОСОБА_1 направив поштовим зв`язком до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2020 року.

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, судовий збір сплачено.

Згідно з частиною другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Як на підставу касаційного оскарження, заявник посилається на те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 420/504/16-ц, від 02 вересня 2019 року у справі № 623/2421/16-ц.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття провадження.

Касаційну скаргу подано з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Відкрити касаційне провадження у справі.

Витребувати із Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу № 198/927/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан» Юр`ївського району Дніпропетровської області про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 09 жовтня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко