Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу № 296/11117/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 вересня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Адамовича О.Й. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.02.2018 в сумі 21657,35 грн та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся в банк, у зв`язку із чим підписав заяву №б/н від 16.02.2018, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 11 100,00 грн., чим підтвердив свою згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Позивач зазначив, що вказаними Умовами та Правилами передбачено повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, пені та штрафів.

Відповідач зобов`язання належним чином не виконував, а тому станом на 14.08.2019 заборгованість за договором становила 21 657,35 грн., із них: 13 792,49 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5 728,80 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 628,57 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 0,00 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 500,00 грн - штрафу (фіксована частина), 1007,49 грн - штрафу (процентна складова).

Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23 вересня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором №б/н від 16.02.2018 року у розмірі 9257 (дев`ять тисяч двісті п`ятдесят сім) грн. 83 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 821 (вісімсот двадцять одну) грн. 17 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення частини тіла кредиту, відсотків, неустойки та ухвалити нове судове рішення в цій частині про задоволення позову. Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, копії Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів Банку». Відповідачем також було підписано Довідку про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), в якій обумовлено процентну ставку за користування кредитними коштами, процентні ставки за межами пільгового періоду а також при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту, а також обумовлені розміри штрафів. Вказує, що прострочене тіло кредиту це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що мало бути погашено на конкретну дату у повному обсязі, проте не погашено відповідачем і підлягає стягненню. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту а також неустойок.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог про стягнення із відповідача заборгованості по тілу кредиту, відтак, рішення суду у цій частині апеляційним судом не переглядається.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 16.02.2018 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У анкеті - заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця анкета - заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

При цьому зазначалось, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку, і позичальник зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Згідно розрахунку позивача у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань відповідачем станом на 14.08.2019 заборгованість за договором становила 21657,35 грн., із них: 13792,49 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5728,80 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 628,57 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 0,00 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 500,00 грн - штрафу (фіксована частина), 1007,49 грн - штрафу (процентна складова).

Разом з тим, Банк звертаючись до суду із позовом про стягнення заборгованості на обгрунтування розміру процентів і штрафів додав копію Умов та Правил надання банківських послуг Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», які були затверджені Протоколом засідання Правління Банку №8 від 19.02.2019 року (а.с. 58-65).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції керувався роз`ясненнями, що викладені постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі

№ 342/180/17 та стягнув із відповідача суму фактично отриманих в кредит коштів, тобто тіло кредиту.

Відмовляючи у стягненні сум відсотків та пені, суд першої інстанції оцінивши подані Банком докази, посилаючись на роз`яснення вказаної постанови, дійшов висновку, що позивачем безпідставно здійснювалися нарахування відсотків і штрафів на виконання умов кредитного договору.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі

№ 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк».

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».

У анкеті-заяві від 16.02.2018 процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Оцінюючи як доказ подану Банком копію Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг (а.с.58-65), яка була підписана, к зазначав позивач, разом Анкетою-заявою (а.с.10) суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про суперечливість таких тверджень, оскільки безпосередньо у самій Заяві вказано, що Умови та Правила надання банківських послуг Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» були затверджені Протоколом засідання Правління Банку №8 від 19.02.2019, тобто після підписання Анкети-заяви.

Отже, оскільки доведення факту укладення договору і наявності заборгованості є обов`язком позивача, тому колегія суддів вважає, що Банком не доведено обов`язку сплати відповідачем суми заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотками, пенею і штрафів у зазначеному банком розмірі.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та стягнув із відповідача суму фактично отриманих в кредит коштів, тобто тіло кредиту, відмовивши у стягненні сум по простроченому тілу кредиту, відсотків та штрафів у зв`язку із відсутністю обумовлення їх сум і порядку нарахування у заяві позичальника від 16.02.2018.

Щодо простроченого тіла кредиту, колегія суддів зазначає, що до стягнення підлягає лише фактично отримана і використана сума кредитних коштів як вказано у зазначеній вище постанові Верховного Суду, що являє собою тіло кредиту, а прострочене тіло кредиту це сума коштів які позичальник фактично не отримував, а є номінальною сумою, що по суті являє собою санкцію за несвоєчасне повернення позиченої частини тіла кредиту.

Позивачем не наведено чітких, однозначних та зрозумілих норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення.

Додану до апеляційної скарги копію Довідки про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту) від 29.05.2018 суд оцінює критично, оскільки із змісту вбачається, що вказаний документ неможливо ідентифікувати, його дані є суперечливими, оскільки містить різні відомості та документ не був поданий до суду першої інстанції як доказ, а відтак не був предметом дослідження (а.с. 113-116).

З урахуванням меж перегляду справи в апеляційній інстанції, доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна правова оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Судді