РІШЕННЯ

Іменем України

17.06.2020 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої-судді Марків Ю.С.

при секретарі Волкову Н.І.

за участі: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в особі законного опікуна ОСОБА_4 до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, -

В С ТА Н О В И В:

Позивач звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , сином якої є ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_6 склала заповіт, згідно якого заповіла все майно, де б воно не було і з чого не складалось, і те, що на день смерті буде належати і на що за законом матиме право, сину ОСОБА_3 . Також, ОСОБА_6 склала ще один заповіт, згідно якого заповіла належну їй земельну ділянку відповідачу ОСОБА_5 . Оскільки іншого майна, окрім земельної ділянки, у заповідача немає, позивач в особі опікуна звернувся до державного нотаріуса П`ятої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у визнанні позивача спадкоємцем обов`язкової частки у спадщині, оскільки документи щодо його інвалідності видані після смерті заповідачки. Не погоджуючись із таким обґрунтуванням зазначає, що позивач був непрацездатним на час смерті матері, відтак має право на обов`язкову частку. Пояснює, що 07.11.2010 року ОСОБА_3 отримав травму в результаті ДТП. Знаходився у важкому стані на лікуванні в Волочиській центральній районній лікарні, а з 08.11.2011 року в Хмельницькій обласній клінічній лікарні. 07.12.2010 року переведений для подальшого лікування в комунальну 8 МКЛ м. Львова. 14.01.2011 року ЛКК Комунальної 8 міської клінічної лікарні, позивача направлено га МСЕК для визначення ступеня непрацездатності для встановлення групи інвалідності. Згідно направлення, позивач з 07.11.2010 року по 14.01.2011 року не працює через отриману в ДТП політравму та перебуває під наглядом комунального закладу. Свідоцтвом серії НОМЕР_1 від 22.08.2011 року позивачу присвоєно І групу інвалідності та призначено пенсію по інвалідності довічно. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 11.08.2011 року ОСОБА_3 визнано недієздатним, а рішенням від 02.12.2011 року останньому призначено опікуна ОСОБА_4 . Отже, позивач на час смерті був непрацездатним за станом здоров`я, однак через те, що встановлення групи інвалідності відбулося після смерті заповідача, останнього не визнано спадкоємцем обов`язкової частки. Враховуючи те, що спадкоємцями за законом ОСОБА_6 є її діти: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (котра відмовилася від спадщини шляхом подачі заяви), частка ОСОБА_3 у спадковому майні його матері (земельній ділянці) становить 1/4. Зважаючи на вищевикладене, просить визнати неправомірною відмову державного нотаріуса П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Зворецької Л.П. у визнанні ОСОБА_3 спадкоємцем обов`язкової частки у спадщині ОСОБА_6 ; визнати за ОСОБА_3 право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_6 , а саме ј земельної ділянки, площею 1.38 га., кадастровий номер НОМЕР_2 , що знаходиться на території Кривачинецької сільської ради Волочиського району Хмельницької області.

Відповідач державний нотаріус П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Зворецька Л.П. подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснює, що непрацездатність спадкоємця для отримання обов`язкової частки у спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України повинна бути доведена в момент відкриття спадщини. Так, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя остання склала заповіт, згідно якого заповіла все майно, де б воно не було і з чого не складалось, і те, що на день смерті буде належати і на що за законом матиме право, сину ОСОБА_3 . Також, ОСОБА_6 склала ще один заповіт, згідно якого заповіла належну їй земельну ділянку відповідачу ОСОБА_5 . 14.01.2011 позивача було направлено на МСЕК для визначення ступеню непрацездатності та встановлення групи інвалідності. З копії долученого позивачем пенсійного посвідчення вбачається, що таке було видано лише 22.08.2011. Відтак, останній не може бути спадкоємцем обов`язкової частки.

Представником відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якої останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснює, що позивач на момент смерті спадкодавця не був особою, яка має обов`язкову частку у спадщині відповідно до приписів ст.1241 ЦК України. Зазначає, що лише 14.01.2011 року позивача направлено на МСЕК для визначення ступеня непрацездатності та встановлення групи інвалідності. Із копій долученого позивачем пенсійного посвідчення вбачається, що таке було видано лише 22.08.2011 року. Зважаючи на те, що позивача визнано в установленому порядку інвалідом І групи після смерті спадкодавця, такий не входить до числа осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Більше того, при визначені розміру обов`язкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем, а отже позивач міг б претендувати на 1/6 частки земельної ділянки, адже в даному випадку не має значення відмова спадкоємця від спадщини. Окрім того, ОСОБА_7 подала заяву про відмову у прийнятті спадщини після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Також зазначає, що твердження позивача про відсутність іншого спадкового майна не відповідають дійсності, адже після смерті ОСОБА_8 (чоловіка померлої ОСОБА_6 ) остання успадкувала будинок площею 57,6 кв.м. в с. Кривачинці, Волочиського району Хмельницької області. Разом із тим, відповідно до договору оренди земельної частки (паю) від 17.03.2000 року ОСОБА_6 передала в оренду пай розміром 2,13 га. Більше того, позивачем пропущено строк для прийняття спадщини, оскільки згідно довідки від 23.06.2011 року на день смерті ОСОБА_6 проживала в с. Кривчиці Волочинського району.

Представником позивача (опікуном) подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого останній зазначає, що після померлого ОСОБА_8 (чоловіка померлої ОСОБА_6 ) заведена спадкова справа №539/22 від 03.09.2002 року за заявою сина ОСОБА_3 , в якій є заява дружини ОСОБА_6 від 02.09.2002 року про відмову від прийняття спадщини. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 є за законом його син ОСОБА_3 . Відтак, житловий будинок площею 41,8 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 успадкував саме ОСОБА_3 . Окрім того, 10.08.2007 року на підставі розпорядження № 682/2006-р видано ОСОБА_6 державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №012344 площею 1,38 га., що і є єдиним майном спадкодавця.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2019 року, проведеного на підставі рішення зборів суддів № 6 від 17.09.2019 року та розпорядження керівника апарату № 110/Р від 25.09.2019 року, вказану справу передано для розгляду судді Марків Ю.С.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22.10.2019 року справу прийнято до провадження суддею Марків Ю.С. та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, просила такі задоволити в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представники відповідачів в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із необґрунтованістю, надали пояснення, аналогічні викладеним у відзивах на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 від 07.02.2008 року, виданого повторно, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком є ОСОБА_8 , матір`ю ОСОБА_6

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 86 років, про що зроблений відповідний актовий запис № 1 (свідоцтво про смерть НОМЕР_4 ).

Заповітом від 21.07.2009 року 10 год 00 хв № 21, ОСОБА_6 заповіла все майно, де б воно не було і з чого не складалось, і те, що на день смерті буде належати і на що за законом матиме право, сину ОСОБА_3 .

Заповітом від 21.07.2009 року 10 год 20 хв № 22, ОСОБА_6 заповіла свій Державний Акт на право на земельну ділянку серія ЯЕ № 012144 від 10.08.2007 сину ОСОБА_5 .

З відповіді державного нотаріуса П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Зворецької Л.П. від 12.06.2018 року № 1832/02-14 вбачається, що неможливо встановити чи є ОСОБА_3 спадкоємцем обов`язкової частки, оскільки документи щодо інвалідності видані після смерті ОСОБА_6 .

Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №012344 встановлено, що ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 1.38 га. на території Кривачинецької сільської ради Волочиського району Хмельницької області.

Представником позивача (опікуном) надано копії документів, щодо направлення в обласну консультативну поліклініку, виписний епікриз № 429, № 1036, № 22091, виписки із карти стаціонарного хворого № 11311, № 10047, № 1335, № 13249, № 6206, котрі підтверджують, що ОСОБА_3 07.11.2010 року отримав травму в результаті ДТП. Знаходився у важкому стані на лікуванні в Волочиській центральній районній лікарні, а з 08.11.2010 року в Хмельницькій обласній клінічній лікарні. 07.12.2010 року переведений для подальшого лікування в комунальну 8 МКЛ м. Львова.

14.01.2011 року ОСОБА_3 направлено на МСЕК у зв`язку із наявністю ознак інвалідності (Направлення на МСЕК № 11311).

Пенсійним посвідченням № ОСОБА_3 призначено пенсію по інвалідності довічно. Дата видачі 22.08.2011 року.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 11.08.2011 року ОСОБА_3 визнано недієздатним.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02.12.2011 року призначено ОСОБА_4 опікуном ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Довідкою від 23.06.2011 року № 405 встановлено, що на день смерті ОСОБА_6 проживала в с. Кривачинці Волочиського району.

Відповідно до відповіді ОСОБА_5 від 11.09.2018 року, наданого Війтовецькою селищною радою, витягом з господарської книги № 5,6,7,8,9 за 1991-1995 роки встановлено, що ОСОБА_8 в особистій власності господарства належні житловий будинок 57.6 кв.м. та земля 0,44 га.

Договором оренди земельної частки (паю) від 02.05.2001 року ОСОБА_6 передала в оренду пай розміром 2,13 га.

У витребуваній судом спадковій справі № 780/2011 наявна довідка до акту огляду МСЕК серія 10 ААА № 474886 голови МСЕК від 24.01.2011 року, відповідно до якої ОСОБА_3 оглянутий 17.01.2011 року та такому рекомендовано група інвалідності перша «А».

Частиною першою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Положеннями статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою ст. 1241 ЦК України передбачено, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідно до п.п.5.5., 5.6 гл.10 розділ ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус має обов`язково з`ясувати наявність спадкоємців , які мають право на обов`язкову частку у спадщині, перелік яких визначено в ст.1241 ЦК України. Коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини.

2.3. Конституційний Суд України, розкриваючи зміст поняття „повнолітні непрацездатні діти, що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов`язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії „непрацездатні інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття „непрацездатний. Так, згідно з частиною четвертою статті 1 Закону України „Про прожитковий мінімум від 15 липня 1999 року № 966ХIV (далі Закон № 966), абзацом сімнадцятим частини першої статті 1 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058IV з наступними змінами (далі Закон № 1058) до непрацездатних належать, зокрема, особи, які визнані інвалідами в установленому законом порядку.

На підставі аналізу наведених положень Конституції України, Кодексу, Сімейного кодексу, Закону № 966, Закону № 1058 Конституційний Суд України дійшов висновку, що незалежно від змісту заповіту право на обов`язкову частку у спадщині мають повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, які в установленому законодавством порядку визнані інвалідами I, II чи III групи.

Для того, щоб у позивача виникло право на спадкування обов`язкової частки, він, згідно викладеної вище позиції Конституційного суду, мав бути на день відкриття спадщини визнаним інвалідом в установленому законом порядку.

Відповідно до п.19 ППВС України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах щодо спадкування» за згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна , не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України, є вичерпним і розширенню не підлягає.

Аналогічні за змістом висновки містяться в Постанові Верховного Суду від 08.08.2018 у справі №305/1695/16-ц, де зазначено, що на день відкриття спадщини після померлого позивач не був в установленому законом порядку визнаний інвалідом, що підтверджується актом огляду МСЕК, відповідно до якої останньому лише 20 лютого 2013 року було встановлено інвалідність третьої групи. Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, врахували, що інвалідність позивачу було встановлено після відкриття спадщини померлого ОСОБА_9, у зв"язку з чим дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 не відноситься до переліку осіб, які відповідно до частини 1 статті 1241 ЦК України мають право на обов"язкову частку у спадщині.

Наступне, після відкриття спадщини, визнання позивача інвалідом права на спадкування не породжує, усі права на спадкування визначаються саме на день відкриття спадщини, наступні зміни обставин до уваги не беруться.

Відтак, зважаючи на те що інвалідом І групи позивача визнано після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , а тому такий не входить до числа осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, відтак у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12, 81, 82, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, на підставі ч.1ст.1241,ч.3ст.1223 ЦК України, ч.1 ст.3 Закону «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», суд, -

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову ОСОБА_3 в особі законного опікуна ОСОБА_4 до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку відкладення складання повного рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Повний текст рішення виготовлено 26.06.2020.

Суддя Марків Ю.С.