Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/87/20

28 жовтня 2020 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю представника позивача, адвоката - Мадриги О.С.,

представника відповідача, адвоката - Гураша М.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

14.01.2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 12.11.2011 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 у виконавчому комітеті Зеленської сільської ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №15.

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 .

Позивач вказує, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, хоча вона наполегливо намагалась зберегти їхню сім`ю.

Зазначає, що ОСОБА_2 не брав участі у веденні домашнього господарства, не надавав сім`ї належної матеріальної допомоги, не цікавився сином, не займався його вихованням. З цього приводу в них виникали конфлікти та непорозуміння, а останій період часу вони взагалі не знаходять спільної мови.

Стверджує, що така поведінка відповідача призвела до того, що вона змушена була забрати сина і перейти проживати до її батьків у с.Камінне Надвірнянського району, Івано-Франківської області.

З першого травня 2019 року вони з ОСОБА_2 проживають окремо, мають окремий бюджет, спільного господарства не ведуть.

Також ОСОБА_1 зазначила, що їхній неповнолітній син навчається у другому класі Каміннецької загальноосвітньої школи, відвідує курси англійської мови та займається спортом.

На даний час сімейних відносин з відповідачем вони не підтримують і не бажають їх відновлювати, а їхній шлюб носить лише формальний характер.

Вважає, що для забезпечення нормального розвитку їхнього сина необхідно стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі по чотири тисячі гривень щомісячно до досягнення ним повноліття. На думку позивача, зазначена сума є обгрунтованою, доцільною та справедливою, оскільки синові необхідна матеріальна підтримка як з її сторони, так і зі сторони батька.

Просить суд ухвалити рішення яким розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 , що зареєстрований 12.11.2011 року у виконавчому комітеті Зеленської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 15 - розірвати. Після розірвання шлюбу просить залишити неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживати з нею та залишити їй шлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».

Також просить стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 4000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та просив їх задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав поданий ОСОБА_2 відзив на позовну заяву і зазначив, що сторона відповідача не заперечує щодо розірвання шлюбу та залишення неповнолітньої дитини проживати з матір`ю, однак з підстав наведених у відзиві. Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказав, що відповідач не заперечує відносно стягнення з нього аліментів, однак у меншому розмірі, а саме по 1200 грн. на дитину щомісячно.

Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, відзив на позовну заяву і додані до нього документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту п.10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб, який зареєстровано 12.11.2011 року у виконавчому комітеті Зеленської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 15, яке долучене до матеріалів справи (а.с.5).

Від шлюбу у них народилася одна дитина: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на даний час є неповнолітнім та проживає разом з позивачем (а.с.7).

Судом встановлено, що сторонни припинили подружні відносини та проживають окремо протягом часу, який оцінюється тривалим, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, а тому їх шлюб носить формальний характер.

Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що сторони протягом тривалого часу проживають окремо, не підтримують сімейних відносини і не мають наміру підтримувати їх в подальшому, як подружжя вони втратили почуття поваги та любові один до одного, бажання зберегти сім`ю у них немає.

За таких обставин суд вважає, що позов підставний, оскільки встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Сторони не вживають заходів для примирення, тривалий час не підтримують жодних стосунків як подружня пара, а за таких обставин цей шлюб існує формально.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що даний шлюб слід розірвати.

Неповнолітню дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 слід залишити проживати з позивачем - ОСОБА_1 , оскільки сторони дійшли згоди щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина.

Також, після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_1 слід залишити шлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів на утримання дитини, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано 12.11.2011 року у виконавчому комітеті Зеленської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 15.

На момент звернення до суду з позовом та на даний час позивач і відповідач проживають окремо.

З`ясовано також, що за час перебування в шлюбі у них народилася одна дитина: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якого є сторони по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.8). На даний час неповнолітня дитина проживає з позивачем ОСОБА_1 , що не заперечується і стороною відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.8 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.ст.2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні.

Відповідно зі ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Згідно ст.ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01 липня 2020 року становить 1859 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років - 2318 гривень.

З врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, матеріального становища дитини, а також матеріального стану платника аліментів, суд прийшов до висновку, що він взмозі працювати та утримувати свою дитину в розмірі, достатньому для її нормального фізичного та духовного розвитку, а належних доказів свого важкого матеріального становища або важкого стану здоров`я, який перешкоджає йому заробляти кошти для прожиття, відповідач суду не надав. За вказаних обставин і з врахуванням того, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина ОСОБА_3 , що ним не заперечується, в твердій грошовій сумі, однак в меншому розмірі ніж просить позивач ОСОБА_1 , а саме в сумі по 1750 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно долученої позивачем до матеріалів справи квитанції за № 169.143.1/36483192 від 13.01.2020 року, позивачем сплачено 840 грн. 80 коп. судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу, з відповідача в користь позивача слід стягнути 840 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України - 840 грн. 80 коп судового збору в дохід держави.

На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113, 160, 180, 182, 184, 191 СК України, керуючись ст.ст.141, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини - задоволити частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , який зареєстрований 12.11.2011 року у виконавчому комітеті Зеленської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 15 - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити позивачу ОСОБА_1 шлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».

Неповнолітню дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити проживати з позивачем - ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , - 840 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1750 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів розпочати з 14.01.2020 року і проводити щомісячно до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 на користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 06.11.2020 року.