Справа № 953/4108/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2020 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Лях М.Ю.,

при секретарі - Хомінській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про встановлення факту перебування на утриманні, -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на утриманні її чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування зазначила, що 25 серпня 1984 року вона з ОСОБА_2 уклали шлюб, актовий запис №47 від 25.08.1984 року. З моменту реєстрації шлюбу, вони з чоловіком проживали разом, вели спільне господарство та спільний бюджет. Заробітна плата та пенсія чоловіка були основним джерелом доходу родини, оскільки, вона маючи, останнім часом, інвалідність та численні захворювання не в змозі була належним чином працювати та отримувати рівнозначний дохід, по відношенню до доходу чоловіка. 09.03.2019 року ОСОБА_2 , в результаті нещасного випадку на виробництві, трагічно загинув. Після смерті чоловіка вона звернулася до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області для оформлення державної соціальної допомоги, однак, вказану допомогу оформити не вдалося, оскільки необхідно підтвердити факт перебування на утримані чоловіка. Таким чином, встановлення факту перебування на утриманні чоловіка необхідне їй для оформлення та отримання державної соціальної допомоги.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.03.2020 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

27.09.2020 року представник заінтересованої особи - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області надав відзив на заяву ОСОБА_1 , в якому повністю заперечував проти її задоволення, посилаючись на наступне. Заявниця не надала доказів щодо предмету заяви, а саме відсутності у неї доходу або рівня доходів менше ніж прожитковий мінімум на момент смерті чоловіка. Крім тог, за даними єдиного державного реєстру застрахованих осіб заявниця на момент смерті чоловіка працювала на 75% ставки у «Харківських теплових мережах» - розмір щомісячної заробітної плати за відпрацьований місяць складав 3 129,75 грн. Також, враховуючи що Заявниця є пенсіонеркою, відповідно від органів Пенсійного Фонду щомісячно отримує пенсію про розмір якої вона не повідомила. У зв`язку з чим, як зазначає представник заінтересованої особи, щомісячний дохід ОСОБА_1 у декілька разів більший ніж прожитковий мінімум встановлений законодавством.

Представник заявниці через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, заяву про встановлення факту перебування на утриманні підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був належним чино повідомлений, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення судового засідання не надав. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного.

Згідно з частиною третьою статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо і змагальності та меж судового розгляду з урахуванням особливостей, встановлених розділом IV ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Відповідно до ч. 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебували у шлюбі, зареєстрованому 25.08.1984 року, актовий запис №47, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, про що Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області зроблено актовий запис № 4013.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №12-17/95А/19 від 13.03.2019 року, причиною смерті стала тупа травма живота в результаті нещасного випадку у зв`язку з виробництвом. Причина смерті встановлена судово-медичним експертом Дмитренко Ю.О .

Згідно довідок до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12ААА №706292, складеної 22.03.2018 року та Серії 12 ААБ №276268, складеної 26.03.2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22 березня 2018 року має ІІІ групу інвалідності. Причина інвалідності - загальне захворювання. Також, заявниця на підтвердження наявності у неї захворювань надала копії виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №5432 від 29.09.2017 року; виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №1152 від 21.02.2018 року; виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №3284 від 21.12.2018 року; виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №2710 від 26.04.2019 року.

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2015 року по 1 квартал 2019 року, та з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, ОСОБА_1 працюючи в КП «Харківські теплові мережі» за 2017 рік отримала дохід в розмірі - 28 957,96 грн.; за 2018 рік - 32 197,29 грн.; за січень-травень 2019 року - 8 746,67 грн.

Згідно даних Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, ОСОБА_2 отримував пенсію за віком, з 19.03.2017 року розмір пенсії складав 2269,69; з 25.04.2017 року - 2581,44 грн., з 01.05.2017 - 2597,69 грн., за період з 01.03.2019 по 31.03.2019 р. розмір пенсії з надбавками склав - 2 596,60 грн.

Статтею 5 Закону України від 9 липня 2003 року N 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон N 1058-IV) визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 36 Закону встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Згідно з частиною другою вказаної норми непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/99 від 3 червня 1999 р. визначальною ознакою поняття "утриманство" має бути наявність такого фактичного рівня забезпеченості громадянина, який відповідно до частини третьої статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) є нижчим від встановленого законом прожиткового мінімуму.

Згідно ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, осіб, які втратили працездатність. До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду 18.04.2018 у справі № 165/325/17, які відповідно до ч.4ст. 263 ЦПК України враховується при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Як вбачається з відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, ОСОБА_1 протягом 2018 - початок 2019 року отримувала дохід, який забезпечував їй прожитковий мінімуму встановлений законом. Крім того, дослідивши у взаємозв`язку відомості щодо отриманих доходів ОСОБА_1 та отриманої ОСОБА_2 пенсії у 2017-2019 роках, можна дійти висновку, що дохід заявниці був більшим ніж пенсія її померлого чоловіка ОСОБА_2 .

Оскільки встановлення факту перебування на утриманні для заявниці є необхідним для отримання пенсії за втратою годувальника, доказуванню підлягає не лише факт сумісного проживання на час смерті, а і факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі. Сам по собі факт проживання за однією адресою із померлим не може свідчити про перебування на його утриманні.

Факт отримання від померлого чоловіка допомоги, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, заявницею не доведено. Суд також відзначає, що заявниця не довела того, що основним джерелом її доходу була пенсія чоловіка, оскільки згідно відомостей наданих з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ОСОБА_1 отримувала дохід, що був більшим ніж пенсія її чоловіка.

Крім того, заявниця не надала доказів звернення у встановлений законом спосіб до до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області із заявою щодо оформлення державної соціальної допомоги у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, тому подання заявником доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення заявлених вимог чи відмови у задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими.

Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки заявником не доведено належними та допустимими доказами її перебування на утриманні чоловіка, тому у задоволені заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 263-265, 293, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про встановлення факту перебування на утриманні - відмовити.

В судовому засідання проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення, повний текст виготовлено протягом п`яти днів.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області - адреса: м. Харків, пр-т Гагаріна, 1.

Суддя -