Дата документу 17.11.2020 Справа № 335/2901/15-ц
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 335/2901/15 Головуючий у 1 інстанції: Гашук К.В.
Провадження № 22-ц/807/3699/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
У Х В А Л А

17 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Маловічко С.В., при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2015 року про відкриття провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О. до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2015 року відкрито провадження у цій справі.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді суду першої інстанції, 03.11.2020 року ОСОБА_1 повторно (в восьмий раз) подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду про відкриття провадження скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції за встановленою територіальною підсудністю.

Проте апеляційна скарга не може бути прийнята апеляційним судом з огляду на положення п.4 ч.5 ст.357 ЦПК України.

Частиною 1 статті 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до Закону № 460-IX від 15.01.2020 пункт 8 частини першої статті 353 виключено з ЦПК України, що передбачав можливість оскарження ухвали про відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності.

Таким чином, ухвала про відкриття провадження в даному переліку відсутня, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 353 ЦПК України не може бути окремим об`єктом оскарження.

Згідно з ч. 2 ст. 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Таким чином, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.357 ЦПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо: скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Разом з тим, відповідно до п.п.15, 15.11. ч.1 Розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи у разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Зважаючи на те, що Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система ще не розпочала своє функціонування, питання про повернення апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає апеляційному оскарженню, відповідно до п.15.11 розділу ХІІІ ЦПК України відноситься до компетенції суду першої інстанції.

За вказаних обставин справа підлягає поверненню до суду першої інстанції для вирішення питання про повернення апеляційної скарги.

При цьому, колегія роз`яснює, що необхідності направлення в такому разі справи з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції цивільно-процесуальний кодекс не передбачає.

Повертаючи справу зі скаргою до суду першої інстанції для виконання вимог п.п.15, 15.11. ч.1 Розділу ХІІІ "Перехідні положення", апеляційний суд додатково вказує наступне.

Згідно ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства,

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 11 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Пунктом 1 частини 2 статті 443 ЦПК України закріплено обов`язок учасників справи виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.

Суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною 3 статті 44 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 неодноразово, протягом трьох років, оскаржувала ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2015 року про відкриття провадження.

Останньою ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2015 року про відкриття провадження у вказаній справі встановлено відсутність підстав для її апеляційного перегляду.

Подання ОСОБА_1 чергової апеляційної скарги на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2015 року свідчить про недобросовісне використання процесуальних прав, яке можна кваліфікувати через критерій відсутності серйозного законного інтересу, тобто легітимного прагнення до отримання певних переваг, передбачених процесуальним законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 2 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення Суду у справі Мусієнко проти України, no. 26976/06, від 20 січня 2011 року).

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справи, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Аналогічної позиції притримується Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 14 березня 2019 року у справі №9901/34/19 (провадження №11-82заі19); у постанові від 07 листопада 2019 року у справі №9901/324/19; в ухвалі від 14 червня 2019 року у справі № 9901/324/19.

Згідно статті 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 144 ЦПК України, одним із заходів процесуального примусу є штраф.

З огляду на те, що дії відповідача з безперервного оскарження судового рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, створюють суду першої інстанції неможливість вчинення процесуальних дій з розгляду справи, колегія наголошує на доцільності застосування до ОСОБА_1 приписів (передбачені 44, 143-148 ЦПК України) з метою неприпустимості зловживання своїми процесуальними правами та застосування заходів процесуального примусу у випадку встановлення в подальшому такого зловживання.

Керуючись ст.ст. 353, 357 ЦПК України, п.п. 15, 15.11, ч.1 Розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2015 року про відкриття провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О. до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - повернути до Ленінського районного суду м. Запоріжжя для вирішення питання судом першої інстанції про повернення апеляційної скарги скаржнику у відповідності до вимог п.п. 15, 15.11, ч.1 Розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів в касаційному порядку до Верховного суду, шляхом подання касаційної скарги.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Маловічко