Справа №: 398/2129/19
провадження №: 2/398/128/20
"11" листопада 2020 р.
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді - Нероди Л.М.,
з участю секретаря - Мазерської І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, в позовній заяві просив розгляд справи провести за відсутності представника Банку, проти заочного розгляду справи не заперечував.
18.08.2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому представник зазначає, що 19.02.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7613,35 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. З Генеральної угоди вбачається, що відповідачу встановлено проценту ставку у розмірі 1,5% (18% на рік), вказано розмір комісії та штрафів. Тобто сторони при укладенні договору обумовили всі істотні умови. Сторони уклали Генеральну угоду на строк 36 місяців з 19.02.2015 року по 28.02.2018 року, за умови внесення відповідачем на рахунок позивача з 1 по 25 число кожного місяця 276,21 грн. Оскільки відповідачем неналежно виконуються зобов`язання та заборгованість не погашено, банк в праві нараховувати проценти за користування кредитними коштами до фактичного погашення наявної заборгованості. Щодо одночасного застосування штрафу та пені представник банк зазначає, що штраф та пеня мають різне призначення та і функції у цивільних правовідносинах. Штраф - це разове покарання, а пеня - покарання, яке має на меті домогтися якнайшвидшого виконання зобов`язання. Штраф застосовується за порушення виконання зобов`язання, а пеня - за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Щодо строку позовної давності зазначає, що загальний строк позовної давності відповідно до ст. 257 ЦПК України встановлюється тривалістю у три роки. Згідно умов договору строк виконання зобов`язання спливає 28.02.2018 року. В той же час позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 12.06.2019 року, тобто до спливу строку позовної давності. Враховуючи викладене просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
28.07.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що позовні вимоги вважають необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Свою позицію обґрунтовує тим, що позивач в односторонньому порядку здійснював збільшення відсоткової ставки за користування кредитом, а тому нараховував відсотки в підвищеному розмірі не вірно. Крім того позивач просить стягнути з відповідача пеню та штраф як вид цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язання, що є порушенням вимог законодавства, а вимога банку про стягнення одночасно пені та штрафу є, на його думку, порушенням вимог ст. 61 Конституції України, щодо недопущення притягнення до подвійної відповідальності за одне й те саме порушення. Також звертає увагу, що позивач не мав права після закінчення строку дії договору, нараховувати відсотки за користування кредитними коштами. Окрім цього, позивач не просить стягнути з нього відсотки передбачені ст. 625 ЦК України.
08.09.2020 року від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому він зазначає, що позивач з правилами надання банківських послуг та будь-якими встановленими ними умовами і правилами ознайомлена не була, підпису на них не ставила. Банк самостійно встановлював проценти, ліміти та штрафи. У зв`язку з цим банк не мав права нараховувати супроводжуючі кредит витрати за порушення зобов`язання у вигляді відсотків та штрафів. Отже відповідач взяті на себе зобов`язання виконала, суму використаних грошових коштів за кредитним договором повернула в повному обсязі, тому позовні вимоги банку є безпідставними.
Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, при винесені рішення просив урахувати обставини зазначені у відзиві на позовну заяву.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.09.2020 року відкрито спрощене провадження у справі.
12.10.2020 року Олександрійським міськрайонним судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
28.04.2010 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердила факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення, та погодилася з його умовами, а також з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України.
19.02.2015 року між сторонами було укладено Генеральну угоду, за умовами якої відповідач отримала кредит в сумі 7 613,36 грн на строк 36 місяців з 19.02.2015 року до 28.02.2018 року.
Згідно умов договору, у разі прострочення заборгованості позивальник сплачує банку штраф у розмірі 969,75 грн.
Згідно з розрахунком, наданим позивачем, зобов`язання за кредитним договором відповідач виконувала не в повному обсязі, в зв`язку з чим станом на 29.05.2019 року виникла заборгованість у розмірі 19 202,35 грн, яка складається з: 6 919,39 грн - заборгованості за кредитом; 3 010,11 грн - заборгованості за нарахованими відсотками; 8 303,10 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 969,75 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.
ОЦІНКА СУДУ
Судом встановлено, що 19.02.2015 року між сторонами укладено Генеральну угоду, за умовами якої відповідач отримала кредит у розмірі 7613,35 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 36 місяців з 19.02.2015 року по 28.02.2018 року.
Аналізуючи наданий банком розрахунок та умови Генеральної угоди, суд дійшов висновку, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконувала не в повному обсязі, у зв`язку з чим має перед банком заборгованість.
Однак, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією з метою недопущення подвійної відповідальності, оскільки банк пред`являючи вимоги про стягнення кредитної заборгованості, просив крім тіла кредиту стягнути супроводжуючі його витрати, зокрема штраф та пеню, які є одним різновидом неустойки за порушення умов кредитування.
Норми ч. 1 ст. 638 ЦК України вказують, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.
Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду.
Відповідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання він зобов`язаний сплатити неустойку.
Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).
Відповідно п. 2.2. Генеральної угоди передбачено стягнення штрафу з позичальника при порушенні останнім строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням у розмірі 969,75 грн.
Крім того, п. 2.8 передбачено, що при порушенні позичальником обов`язків по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожний день прострочення.
Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Оскільки, відповідно ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17.
Щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами після спливу строку визначеного умовами Генеральної угоди, суд зазначає, що відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Строк дії договору визначено до 28.02.2018 року, отже після спливу даної дати, банк не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом. Згідно розрахунку наданого позивачем, станом на 28.02.2018 року відповідач мала заборгованість за відсотками в розмірі 2 122,13 грн, у зв`язку з чим, вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом підлягають саме у такому розмірі.
Враховуючи те, що відповідач не виконала передбачені Генеральною угодою і законом зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 6 919,39 грн, за відсотками за користування кредитом в розмірі 2 122,13 грн та штрафу відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди в розмірі 969,75 грн.
Оскільки представник позивача у судове засідання не з`явився та не висловив свою думку щодо необхідності стягнення з відповідача штрафу чи пені, та з метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією.
Стягнення лише штрафу, який є меншим, ніж пеня та комісії, забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів сторін з огляду на загальну суму стягнення на користь позивача.
Згідно ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1 000,84 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 264, 265, 273, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
- 6919,39 грн. заборгованості за тілом кредиту;
- 2122,13 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом;
- 969,75 грн . штрафу відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 11 листопада 2020 року.
Учасники справи:
відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання, зареєстроване у встановленому порядку: АДРЕСА_1 .
СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА