Номер провадження: 22-ц/813/5685/20
Головуючий у першій інстанції Роїк Д.Я.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Дрішлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженніцивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа Банк» на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк», державного реєстратора Манюти Сергія Васильовича Комунальне підприємство «Агенція реєстраційних послуг» про скасування рішення державного реєстратора, -

В С Т А Н О В И В:

28 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до АТ «Альфа Банк», державного реєстратора Манюти С.В. КП «Агенція реєстраційних послуг» про скасування рішення державного реєстратора.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2019 року відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Манюти С.В. КП «Агенція реєстраційних послуг» про скасування рішення державного реєстратора.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо офісного приміщення №2, загальною площею 151,6 кв.м., АДРЕСА_1 .

21 січня 2020 року представник АТ« Альфа Банк» подав заяву про зустрічне забезпечення по вищезазначеній справі.

В обґрунтування вимог заяви зазначено, що 10 вересня 2019 року внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15 жовтня 2019 року.

Також вказано, що власник нерухомого майна має право отримувати дохід від його здачі в оренду і позбавлення власника такої можливості призводить до збитків (упущеної вигоди) в розумінні ст. 22 ЦК України.

Так, 15 вересня 2019 року між АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» (Орендодавець) з однієї сторони, і ТОВ «ДАТА МАЙНІНГ ГРУП» (Орендар) укладено договір оренди, згідно якого Орендодавець з дня підписання акту прийому-передачі передає, а Орендар, приймає у строкове платне користування нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення офісу №2 загальною площею 151,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для використання на умовах, визначених у даному Договорі. Розмір місячної орендної плати складає: 25 000 гривень. Орендна плата є цілком обґрунтованою і такою, що відповідає ринковій. У відповідності до п. 2.3 вказаного Договору оренди, нерухоме майно передається в оренду Орендареві на строк до 15 вересня 2020 року включно. Проте, у зв`язку із накладенням арешту на спірне нерухоме майно, власник фактично позбавлений можливості розпоряджатися ним (передати майно орендарю за актом приймання-передачі), а відтак упущена вигода, з урахуванням середнього строку розгляду цивільних справ в судах, складає 300 000 гривень.

На підставі зазначеного, представник АТ «Альфа-Банк» просить суд, вжити заходи зустрічного забезпечення шляхом зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму, в розмірі 300 000 гривень, для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача, які він несе у зв`язку із неможливістю передачі в оренду офісного приміщення №2, загальною площею 151,6 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року заяву представника АТ «Альфа Банк» про зустрічне забезпечення позову в зазначеній цивільній справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник АТ «Альфа Банк» звернувся до суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про зустрічне забезпечення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо зустрічного забезпечення або зміни чи скасування зустрічного забезпечення.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний розгляд вказаної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 03 листопада 2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стаття 154 ЦПК України передбачає, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо: 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричиненні забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

В ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник у порядку зустрічного забезпечення.

Строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення.

Особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову із застосуванням зустрічного забезпечення, протягом визначеного судом строку має надати суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення.

У частині 10 статті 154 ЦПК України зазначено, що якщо особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову, не виконує вимоги суду щодо зустрічного забезпечення у визначений судом строк, суд скасовує ухвалу про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

Згідно із частиною 4 статті 155 ЦПК України, зустрічне забезпечення може бути скасовано судом в будь-який час за вмотивованим клопотанням відповідача або іншої особи, права або охоронювані законом інтереси якої порушуються у зв`язку з вжиттям заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільну справа №521/17851/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Манюти Сергія Васильовича Комунальне підприємство «Агенція реєстраційних послуг» про скасування рішення державного реєстратора.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2019 року відкрито провадження позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Манюти Сергія Васильовича Комунальне підприємство «Агенція реєстраційних послуг» про скасування рішення державного реєстратора.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2019 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо офісного приміщення №2, загальною площею 151,6 кв.м., АДРЕСА_1 .

28 січня 2020 року АТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з заявою про зустрічне забезпечення шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі 300 000 грн., посилаючись на те, що у зв`язку з накладенням арешту на спірне нерухоме майно, власник фактично позбавлений можливості розпоряджатися ним (передати майно орендарю за актом приймання-передачі), а відтак упущена вигода, з урахуванням середнього строку розгляду цивільних справ в судах, складає 300 000 гривень.

Відмовляючи у задоволенні заяви про зустрічне забезпечення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем не доведено те, що він несе збитки в зв`язку з застосуванням заходів забезпечення позову за заявою ОСОБА_1 ..

Посилання представника відповідача АТ «Альфа Банк» Борщенко Костянтина Юрійовича, в апеляційній сказі на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та обґрунтованою, оскільки суд безпідставно не врахував, що є законні підстави для зустрічного забезпечення позову, не приймаються до уваги за таких підстав.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, обґрунтовуючи заяву про зустрічне забезпечення позову, представник відповідача АТ «Альфа Банк» Борщенко К.Ю., посилається на те, що він несе збитки в розмірі 300 000 гривень у зв`язку з застосуванням заходів забезпечення позову за заявою ОСОБА_1 ..

Проте, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції представником відповідача не доведено належним чином підстави зустрічного забезпечення позову та розмір збитків, яких може зазнати відповідач.

Крім того, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Манюти Сергія Васильовича Комунальне підприємство «Агенція реєстраційних послуг» про скасування рішення державного реєстратора залишено без розгляду за заявою позивача в порядку, передбаченому п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, й задоволено заяву представника відповідача про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із частиною 4 статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Ураховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, ЄСПЛ у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року (остаточне 13 квітня 2011 року) за заявою №28924/04 у параграфі 50 зазначено, наступне «… суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» від 12 березня 2009 року (остаточне 12 червня 2009 року) за заявою №20347/03 у §35 зазначено, що, «… якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 93, сс. 2425, п. 57)».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Аналізуючи зазначені норми права та застосовуючи практику Європейського суду з прав людини, з`ясовуючи обставини, викладені в заяві про зустрічне забезпечення позову, документи, додані до заяви, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо зустрічного забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, колегія суддів вважає, що в матеріалах справи відсутні докази у підтвердженні того, що відповідач несе збитки в зв`язку з застосуванням заходів забезпечення позову за заявою ОСОБА_1 ..

Отже, суд першої інстанції всебічно та повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та правильно виходив з відсутності законних підстав для вжиття заходів зустрічного забезпечення позову.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява № 4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення процесуального питання.

Тому, законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції й постановлення нової ухвали про задоволення заяви про зустрічне забезпечення позову немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа Банк» залишити без задоволення, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 03 листопада 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

А.І. Дрішлюк