Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1836/20
Провадження №: 2/332/1105/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді: Марченко Н.В.,

при секретарі: Литвиненко І.Т.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2017 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 21.08.2017 до досягнення дитиною повноліття. Позивач у позові просить збільшити розмір аліментів до 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача у зв`язку з тим, що відповідач на теперішній час офіційно працевлаштований, має значно більший рівень доходу, аніж під час винесення згаданого рішення, витрати на утримання дитини збільшились в результаті підвищення цін на продуктові вироби, одяг, взуття, необхідністю сплати коштів за відвідування дитиною дитячого садка.

Позивач у судовому засіданні підтримала позовну заяву з підстав, зазначених у ній, просила її задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судовому засідання заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що його матеріальне становище не змінилося з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, він не має офіційного працевлаштування та ніякого заробітку.

Заслухавши сторін у справі, дослідивши докази по справі, встановивши такі факти та відповідні правовідносини, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 17.02.2015 року (а.с. 7).

Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2017 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 21.08.2017 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8).

Так, на підтвердження своїх вимог щодо збільшення розміру аліментів позивач у позовній заяві зазначає, що у відповідача змінилося матеріальне становище, оскільки з часу винесення рішення суду про стягнення аліментів він офіційно працевлаштувався, його матеріальне становище покращилось, а витрати на утримання дитини збільшились, позивач сама не в змозі забезпечити дитині належний рівень матеріального забезпечення.

У відповідь на запит суду Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області надано інформацію про те, що відповідач не є їх працівником (а.с. 29).

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів того, що у відповідача покращився матеріальний стан та наявний дохід у більшому розмірі, ніж при визначенні рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2017 року розміру аліментів позивач суду не надала, також позивачем не доведено, що її матеріальний стан та здоров`я, як одержувача аліментів погіршився або поліпшилось здоров`я відповідача, як платника аліментів, які дають підстави для збільшення розміру аліментів. Посилання позивача на те, що відповідач офіційно працевлаштований не знайшло свого підтвердження, припущення позивача про покращення матеріального стану відповідача не є підставою для зміни розміру аліментів.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, ст.. ст. 180 -182, 192 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини - відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 05.11.2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Н.В. Марченко