Справа № 299/2292/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 листопада 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді : Джуги С.Д.

суддів : Фазикош Г.В., Готри Т.Ю.

з участю секретаря: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 липня 2020 року у складі судді Левко Т.Ю. про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Чепівської сільської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання відсутності правовідношення, визнання неправдивими відомостей та визнання недобросовісними дій ,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Чепівської сільської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання відсутності правовідношення, визнання неправдивими відомостей та визнання недобросовісними дій.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 липня 2020 року відмовлено у відкритті провадження з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, оскільки такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Заперечуючи ухвалу суду, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просив скасувати дану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки така постановлена з порушенням норм процесуального законодавства. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає часткову задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач оскаржує дії суб`єкта владних повноважень - Чепівської сільської ради, як органу місцевого самоврядування щодо видачі довідки за №954 від 21.08.2017 року, а тому такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і має бути вирішений адміністративним судом.

Однак, з таким висновком повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Чепівської сільської ради, третя особа: ОСОБА_2 , в якому просив : визнати з 1999 року по 21.07.2020 року відсутність правовідношення оренди /користування, де учасниками є територіальна громада с. Чепа в особі Чепівської сільської ради, як власник об`єкта, та ОСОБА_2 , як користувач/орендар об`єкта, а об`єктом земельна ділянка площею 0,40га. для ведення особистого селянського господарства (надалі вимога 1); визнати неправдивими відомості, що містить довідка №954 від 21.08.2017 року щодо наявності з 1999 року на території Чепівської сільської ради земельної ділянки площею 0,40 га для ведення особистого селянського господарства, як самостійного об`єкту цивільних прав, що рахується за ОСОБА_2 1954 року народження, мешканцем АДРЕСА_1 (надалі вимога 2); визнати недобросовісними дії Чепівської сільської ради по видачі ОСОБА_2 довідки №954 від 21.08.2017 року, що містить неправдиві відомості (надалі вимога 3).

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Відповідно до пунктів 1-2 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: -хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або -хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або - хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини 2 зазначеної статті).

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Помилковим є застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), тоді як визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Таким чином, на вирішення адміністративного суду може бути переданий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб`єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта, а ці суб`єкти відповідно зобов`язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта.

Не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Аналіз змісту позовної заяви та заявлених позовних вимог вказує на те, що позивач оскаржує дії суб`єкта владних повноважень - Чепівської сільської ради, як органу місцевого самоврядування щодо видачі довідки за №954 від 21.08.2017 року та відомостей, які вказані вказаним суб`єктом владних повноважень в даній довідці (вимога 2 та вимога 3 в позовній заяві.) Тобто, позивач оспорює правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо здійснення ним повноважень публічно - владних управлінських функцій, а тому такі вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства і повинні бути вирішені адміністративним судом.

Разом з тим, заявлена позовна вимога про визнання з 1999 року по 21.07.2020 року відсутності правовідношення оренди /користування, де учасниками є територіальна громада с. Чепа в особі Чепівської сільської ради, як власник об`єкта, та ОСОБА_2 , як користувач/орендар об`єкта, а об`єктом земельна ділянка площею 0,40га. для ведення особистого селянського господарства (вимога1 в позовній заяві), виходячи із характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи даної вимоги, не є публічно - правовим спором і підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Позивачем у поданій заяві об`єднані вимоги, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства : цивільного та адміністративного.

Відповідно до ч.4 ст.188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведені обставини справи та вимоги закону, не в повній мірі проаналізував вимоги, з якими позивач звернувся до суду та характер спірних правовідносин, і помилково дійшов висновку, що всі заявлені позивачем позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, та передчасно відмовив у відкритті провадження у справі.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З врахуванням наведеного апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження у справі із застосуванням наслідків, передбачених цивільним процесуальним законом.

Керуючись п.6 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 379, ст.ст. 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 липня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 11 листопада 2020 року.

Головуючий :

Судді :