РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

при секретарі судового засідання Марченко А.,

зучастю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини, посилаючись на те, що 21.01.2018 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного шлюбу мають малолітню доньку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалося, протягом останнього року припинені подружні відносини, мешкають окремо. Донька постійно проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні. Наразі вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Вважає, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на її утримання, оскільки він працює далекобійником у перевізника ОСОБА_5 , має високий дохід. Просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку.

Ухвалою судді ОСОБА_6. від 04 грудня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

07.08.2020 року відповідачем надано письмовий відзив, в якому зазначив, що на сьогоднішній день він є безробітним. Судовим наказом від 09.12.2019 року стягнуто з нього аліменти на користь позивача на утримання дитини. Шлюб між ними вже розірвано відповідно до рішення суду від 03.02.2020 року. У нього відсутня можливість надавати матеріальну допомогу у виді аліментів на утримання дружини. У зв`язку з цим просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Рівненського міського суду Рівненської області № 260 від 28 вересня 2020 року, було здійснено повторний автоматичний розподіл справи за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів на утримання дружини, в зв`язку зі звільненням у відставку судді Рівненського міського суду ОСОБА_6.

28 вересня 2020 року відповідно до ст. 14 ЦПК України справа передана на розгляд судді Кучиній Н.Г.

Ухвалою Рівненського міського суду від 30 вересня 2020 року прийнято до свого провадження вищевказану справу.

В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити повністю, підтримала відзив.

Заслухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 січня 2018 року (а.с.8).

Згідно копії свідоцтва про народження сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9). Донька мешкає з позивачкою, що не оспорюється сторонами.

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно із статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.

Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76-80 ЦПК України.

В судовому засіданні позивачем на підтвердження факту працевлашування відповідача далекобійником у ФОП " ОСОБА_5 " будь- яких доказів суду не надано, жодних клопотань про витребування доказів щодо працевлаштування відповідача також не заявлено та в судовому засіданні не здобуто.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, відповідно до судового наказу від 09.12.2019 року сплачує аліменти на користь позивача на утримання доньки, які стягуються у частці від середнього заробітку по регіону, а отже в судовому засіданні належних та допустимих доказів на підтвердження можливості останнього надавати позивачу матеріальну допомогу на її утримання не надано .

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю.

Судові витрати слід понести за рахунок держави.

Керуючись, ст. 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 273, 430 ЦПК України, ст. 191, 199, 200 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя рівненського міського суду Н.Г. Кучина