КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №369/8480/19 Головуючий у І інстанції Пінкевич Н.С.
Провадження №22-ц/824/9711/2020 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення ради та державної реєстрації земельної ділянки, передання земельної ділянки до земель комунальної власності,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2019 року позивач пред'явив в суді названий позов посилаючись на те, що з 2016 року по 2017 рік шляхом направлення запитів, вивчення генерального та детального плану с.Дмитрівка та співставлення з публічною кадастровою картою, ним було виявлено вільну земельну ділянку в межах населеного пункту с.Дмитрівка, Києво-Святошинського району Київської області.

24 березня 2017 року ним було направлено до Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та надані всі необхідні додатки. Але він отримав рішення ради від 28 березня 2017 року про відмову в наданні такого дозволу.

Позивач вважав, що на час його звернення та на час прийняття рішення сільською радою про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, земельна ділянка не була передана у власність ОСОБА_2 та була відсутня реєстрація права власності на вказану земельну ділянку.

Просив врахувати, що ОСОБА_2 отримав рішення про надання дозволу на розробку ще в 2014 році, проект виготовлений 31 серпня 2017 року, а державна реєстрація проведена 02 жовтня 2017 року. Але відповідно до чинного законодавства строк дії дозволу на розроблення проекту закінчися 27 червня 2017 року, а тому реєстрація права власності була проведена на підставі рішення, яке втратило чинність. Крім того, у власність була передана земельна ділянка іншою площею, ніж та, на яку було надано дозвіл. Вважає, що сільською радою порушено Закон України «Про місцеве самоврядування», Земельний кодекс та ряд інших законів при затвердженні проекту землеустрою вийшли за межі своїх повноважень. При цьому порушено його конституційне право на отримання земельної ділянки у власність, а при скасуванні рішення він отримає право на отримання цієї земельної ділянки у власність. У добровільному порядку сільська рада не відновлює його порушені права, тому вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 12 жовтня 2017 року про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки ОСОБА_2 з кадастровим номером :02:003:5378 площею 0,1578 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; скасувати державну реєстрацію індексний номер 37894840 від 02 листопада 2017 року земельної ділянки площею 0,1578 га з кадастровим номером :02:003:5378 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 31 серпня 2017 року, розробленого ТОВ «Лідер Плюс»; передати земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:5378 площею 0,1578 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - до земель комунальної власності с.Дмитрівка Києво-Святошинського району Київської області; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.

Так, суд обґрунтовуючи свої висновки про те, що позивач не надав доказів на підтвердження його права на отримання конкретно визначеної земельної ділянки і вказував лише на можливість порушення його права на отримання земельної ділянки у власність у майбутньому. Спростовуючи ці висновки суду позивач знову викладає обставини справи, а саме обставини звернення його до відповідача із запитами і отримання ним інформації щодо належності спірної земельної ділянки. Апеляційна скарга містить аналогічні доводи тим, які викладені в позовній заяві.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в якому зазначено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому є обґрунтованим та законним.

У відзиві також зазначено, що у ОСОБА_1 на момент звернення до Дмитрівської сільської ради, склалась необґрунтована хибна думка про те, що земельна ділянка визначена ним у графічних матеріалах доданих до клопотання, про надання права на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, є вільною.

28 березня 2017 року Вісімнадцята сесія сьомого скликання, Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області розглянувши заяву гр. ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,15 га в с. Дмитрівка, враховуючи, що на доданому графічному матеріалі із зазначеним бажаним місцем розташування земельної ділянки, вказана земельна ділянка, щодо якої вже прийняте рішення про передачу у власність (невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів), враховуючи висновок спільного засідання депутатських комісій, керуючись ст. ст. 12, 118, 121, 122, 123 Земельного кодексу України, п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні вирішила: в наданні дозволу на складання проекту щодо відведення земельної ділянки (вказаної у графічному матеріалі) у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель в с. Дмитрівка Києво-Святошинського району Київської області гр. ОСОБА_1 - відмовити.

До моменту звернення ОСОБА_1 з зазначеним клопотанням, відповідно до вимог Земельного кодексу України земельна ділянка зазначена у графічних матеріалах доданих до клопотання ОСОБА_1, рішенням 36 сесії 6 скликання від 17 листопада 2014 року Дмитрівської сільської ради наданий дозвіл на розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1577 га в АДРЕСА_2 Києво-Святошинського району Київської області р.. ОСОБА_2.

Отже, при отриманні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особа набуває «правомірних очікувань» щодо подальшого отримання земельної ділянки у власність.

Відповідним рішенням особі надано право на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття в майбутньому права володіння (право власності) ще до отримання правовстановлюючого документа на земельну ділянку.

Тому, особа отримавши відповідне рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування має всі підстави сподіватися на певний стан речей, що є «правомірними очікуваннями».

В разі надання ще одного дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (на одну і ту саму земельну ділянку) орган місцевого самоврядування порушить принцип розсудливості, оскільки такі дії будуть спрямовані на перешкоджання особі в реалізації правомірних очікувань на набуття земельної ділянки у власність.

Виходячи з вищевикладеного, при прийняті рішення на користь апелянта це призвело б до порушення прав особи, яка набагато раніше отримала дозвіл на розробку документації із землеустрою на спірну земельну ділянку.

На даний час зазначеній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер, та зареєстровано право власності.

Дмитрівська сільська рада вважає, що відмова у наданні права на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд гр. ОСОБА_1, є законною і жодним чином не порушує його права в майбутньому на отримання у відповідності до чинного Земельного кодексу України земельної ділянки.

11 липня 2019 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду підтверджено висновок суду першої інстанції про те, що рішення про відмову у наданні дозволу апелянту на розроблення проекту із землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розглянуто у відповідності до статей 118,122 ЗК України.

А тому підстав для скасування даного рішення, та зобов'язання Дмитрівської сільської ради вчинити дію щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою, не вбачається, а сільська рада діяла в межах своєї компетенції.

Стосовно строку, протягом якого ОСОБА_2 мав право подати на затвердження проект землеустрою зазначає, що необхідно критично розцінювати посилання апелянта на п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2015 №497-УІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою" (далі- Закон №497-УІІІ) з огляду на те, що Рішення тридцять шостої сесії шостого скликання Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 17 листопада 2014 року, про надання дозволу на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1577 га в АДРЕСА_2 Києво-Святошинського району Київської області громадянину ОСОБА_2 є індивідуальним актом суб'єкта владних повноважень, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій, який стосується прав або інтересів визначеної в рішенні особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк. В даному випадку рішення сільської ради в частині надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою є виконаним станом на дату надання такого дозволу (права на розробку документації), оскільки строк реалізації наданого позивачу права не обмежений в часі ані самим рішенням, ані законом, що діяв на момент виникнення даного права.

Окрім зазначеного, відповідно до положень ст.58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, позивач, отримавши дозвіл на розробку землевпорядної документації, не обмежений в часі, мав безстрокове право щодо реалізації даного дозволу.

На підставі викладеного у відзиві, просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Апелянт та його представник в судове засідання не з'явилися. Від представника позивача - адвоката Татунець В.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його участю в іншому судовому процесі в Ірпінському міському суді, в якому він є позивачем.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів визнала неповажними причини неявки позивача та його представника оскільки це є повторною неявкою в судове засідання при належному повідомленні про час та місце судового засідання. Так перше судове засідання було призначено на 05 жовтня 2020 року. Позивач та його представник не з'явились. Адвокат Татунець В.В. заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні в Ірпінському міському суді в якому він є позивачем і це клопотання було задоволено, розгляд справи відкладено на 02 листопада 2020 року.

02 листопада 2020 року позивач та його представник адвокат Татунець В.В. також не з'явились в судове засідання, оскільки Татунець В.В. подав клопотання про розгляд справи у режимі відеоконференції поза межами суду. Ухвалою колегії суддів від 02 листопада 2020 року у задоволенні такого клопотання було відмовлено і розгляд справи відкладено на 23 листопада 2020 року.

23 листопада 2020 року позивач та його представник адвокат Татунець В.В. в судове засідання не з'явились, подали клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю адвоката в іншому судовому процесі в Ірпінському міському суді, в якому він є позивачем, а також іншої цивільної справи, в якій він є представником сторони.

Таким чином, колегія суддів вважає, що повторна неявка представника позивача в судове засідання з тих самих підстав, а саме участі в інших судових засіданнях, не врегулювання ним, як адвокатом, можливості визначити іншу дату судового засідання в суді першої інстанції для забезпечення його участі при розгляді даної справи, є порушенням обов'язку учасника справи сприяти своєчасному, тобто без порушення строків розгляду справи, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що листом № С-2724/0-449/6-16 від 28 жовтня 2016 року Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області повідомлено, що відповідно до державної статистичної звітністю з кількісного обліку земель площа земель, не наданих у власність або у постійне користування в межах населених пунктів на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області станом на 01.09.2016 року становить 245, 5276 га.

13 лютого 2017 року, представником ОСОБА_1 було направлено до Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області інформаційний запит № 07/02-2017.

24 лютого 2017 року, на адресу представника ОСОБА_1 надійшов лист з Дмитрівської сільської ради з відповіддю № 173 від 21 лютого 2017 року, відповідно до якої повідомлено, що в приміщенні Дмитрівської сільської ради за адресою АДРЕСА_3, на стенді розміщені генеральні плани поєднані з детальними планами сіл Дмитрівка, Мила, Капітанівка з якими, запитувач може ознайомитись в зручний для нього час з понеділка по п'ятницю з 09-00 до 13-00 та з 14-00 до 17-00 год.

24 березня 2017 року, представником позивача ОСОБА_1 було направлено до Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) разом з додатками на адресу Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

17 травня 2017 року на адресу представника ОСОБА_1, надійшов лист з Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області з рішенням від 28 березня 2017 року вісімнадцятої сесії сьомого скликання Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, відповідно до якого в наданні дозволу на складання проекту щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель в с. Дмитрівка, Києво-Святошинського району Київської області гр. ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування рішення ради Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області з рішенням від 28 березня 2017 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2019 року рішення районного суду залишено без змін.

Рішенням Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 17 листопада 2014 року надано дозвіл на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0, 1577 га. в АДРЕСА_2 Києво-Святошинського району Київської області гр. ОСОБА_2.

Рішенням Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області двадцять четвертої сесії сьомого скликання від 12 жовтня 2017 року затверджено проект земелеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 1578 га в АДРЕСА_2 (кадастровий номер :02:003:5378) гр. ОСОБА_2. Вилучено із земель комунальної власності Дмитрівської сільської ради земельну ділянку площею 0,1578 га., розташовану в АДРЕСА_2 при умові виконання вимог, зазначених у висновках органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органів містобудування і архітектури. Передано безоплатно у приватну власність гр. ОСОБА_2 вищевказану земельну ділянку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 скористався своїм правом та отримав у встановленому законом порядку земельну ділянку. При розгляді справи позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження існування будь-якого його права на саме цю земельну ділянку. ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом про скасування рішень ради, вказував на порушення його права на можливість у майбутньому отримати земельну ділянку. Пояснення, що він у майбутньому можливо отримає власність, не можуть підставою для задоволення позовних вимог, оскільки є лише припущеннями, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, і позивач має довести порушення оскаржуваними рішеннями цим саме його права. Сільська рада має право самостійно розпоряджається вільними земельними ділянками. Оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами своїх позовних вимог, прав саме на дану земельну ділянку, в задоволенні позову суд відмовив.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та фізичним особам рівні умови захисту права власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Разом з тим, відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивач оспорює рішення органу місцевого самоврядування, яким відповідач ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку, оскаржує державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку та просить суд передати земельну ділянку до земель комунальної власності.

Разом із тим, позивач не є ні власником, ні землекористувачем спірної земельної ділянки, отже його право власності чи право користування земельною ділянкою відповідачами не порушене і у нього не виникло спору із сільською радою та власником цієї земельної ділянки ОСОБА_2 Позивач не зазначив на захист якого права він подав свій позов, а тому суд першої інстанції правильно виходив з того, що не можна захищати своє майбутнє право на отримання земельної ділянки у визначений позивачем спосіб.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач скористався своїм правом на отримання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, однак йому було відмовлено рішенням сільської ради. Вважаючи таку відмову незаконною, він в належний спосіб оскаржив це рішення ради в порядку адміністративного судочинства, однак йому в задоволенні позову було відмовлено. Отже захист його права на отримання у власність конкретної земельної ділянки рішенням адміністративного суду закінчився.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права та не може бути скасоване з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 263, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення ради та державної реєстрації земельної ділянки, передання земельної ділянки до земель комунальної власності залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: