Справа № 127/7607/20
Провадження № 22-ц/801/2065/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 рокуСправа № 127/7607/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,

за участі секретаря судового засідання Файчук Я. В., представника скаржника, позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» адвоката Роя В. Л., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2020 року, ухвалене у приміщенні суду в м. Вінниці за головування судді Антонюка В. В., повний текст якого складений 19 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

03 квітня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( далі - АТ КБ «ПриватБанк» ) звернулося у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 21423,30 гривень, посилаючись на наступні обставини. Відповідачка з метою отримання банківських послуг звернулася до позивача, підписала 13 квітня 2011 року заяву № б/н та отримала кредит у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,0% базової процентної ставки в місяць, що нараховується на суму залишку заборгованості за кредитом, виходячи з розрахунку 360 днів у році. Відповідачка при підписання анкети-заяви підтвердила згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затвердженими наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank. ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався підпунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, при укладенні якого відповідачка дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, тобто ОСОБА_1 погодилася з правом банку у будь-який момент змінити ( зменшити або збільшити ) кредитний ліміт за власним рішенням та ініціативою. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5500, 00 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, наявною у матеріалах справи в додатку до позовної заяви.

При укладенні договору сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, згідно з якою укладений правочин є договором приєднання. Відповідачка визнавала укладену угоду, користувалася картрахунком, використовувала кредитні кошти, що повністю узгоджується з частиною другою статті 642 ЦК України. Виконання відповідачкою умов договору убачається також з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. У випадку невиконання позичальницею своїх зобов`язань за укладеним договором банк вправі вимагати їх дострокового виконання, повернення усієї суми кредиту. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту, який відповідно до підпункту 1.1.1.52 договору є короткостроковим кредитом, що надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку у розмірі ліміту кредитування.

Підписавши заяву, у відповідності до норм статті 634 ЦК України між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку ( стаття 1066 ЦК України ) та кредитного договору ( стаття 1054 ЦК України ).

Укладеним договором передбачена можливість зміни банком Тарифів, інших невід`ємних частин договору. При цьому кредитор зобов`язаний інформувати позичальника про внесені зміни шляхом надання виписки по картковому рахунку, а позичальник зобов`язаний отримати виписки про стан та здійснені операції по картковому рахунку. Неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє його від виконання обов`язків за договором (підпункти 1.1.2.3, 1.1.3.1.9, 1.1.5.2 договору ). У разі незгоди зі змінами Умов та правил надання банківських послуг або Тарифів банку клієнт має право подати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови підпункту 2.1.1.5.4 договору.

Зобов`язавшись здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячним внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, ОСОБА_1 не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, порушуючи взяті за кредитним договором зобов`язання, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку, через що станом на 17 березня 2020 року у неї утворилася заборгованість в сумі 21423,30 гривень, яка складається з: 4842,95 гривні - заборгованість за простроченим тілом кредита, 1934,43 гривні - заборгованість за нарахованими на прострочений кредит відсотками згідно зі статтею 625 ЦК України, 13149,57 гривень - нарахована пеня, 500,00 гривень штраф ( фіксована частина ), 996,35 гривень штраф ( процентна складова ).

Ураховуючи непогашення відповідачкою наявної заборгованості у добровільному порядку, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором від 13 квітня 2011 року № б/н станом на 17 березня 2020 року у розмірі 21423,30 гривень та судові витрати у справі.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2020 року позов задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 13 квітня 2011 року № б/н у розмірі 2908,52 гривень, у відшкодування сплаченого судового збору 294,28 гривні. У решті позовних відмовлено ( а. с. 80-82 ).

Не погоджуючись з ухваленим 19 червня 2020 року заочним рішенням суду першої інстанції, представник Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилова О. Л. оскаржує його в апеляційному порядку, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог банку у повному обсязі. Скаржниця вважає оскаржуване рішення суду в частині відмовлених позовних вимог незаконним, ухваленим без повного, всебічного, об`єктивного дослідження усіх обставин справи, без належної оцінки доказів, за невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі порушене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення суду першої інстанції, яке ухвалене у відсутності обох сторін у справі. Копію оскаржуваного заочного рішення позивач отримав 22 вересня 2020 року поштою, що підтверджується штрихкодом на конверті та штампом вхідної кореспонденції, через це пропуск процесуального строку має місце з поважних причин ( а. с. 90-98 ).

Ухвалою апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року ( а. с. 109 ) клопотання представника АТ КБ «ПриватБанк» Крилової О. Л. задоволене, позивачу поновлений процесуальний строк на апеляційне оскарження заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2020 року.

Відповідачка ОСОБА_1 у судові засідання не з`явилася, судові повістки про її виклик в апеляційний суд повернуті без вручення з відміткою працівника пошти про відсутність адресата за вказаною адресою. Беручи до уваги, що судом вжиті передбачені статтею 130 ЦПК України заходи з виклику відповідачки в судове засідання, те, що остання не виконала приписів статті 131 ЦПК України з повідомлення суду місця свого проживання ( перебування, знаходження ) колегія суддів апеляційного суду, керуючись нормами статті 372 ЦПК України, ухвалила розглянути дану цивільну справу по суті апеляційного оскарження позивачем заочного рішення суду у відсутності боржниці ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі пред-ставника скаржника, позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» адвоката Роя В. Л., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга скарга представника банку підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасуванню з наступних підстав.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2020 року не відповідає указаним вимогам, воно є помилковим, таким, що суперечить фактичним обставинам справи, не враховує усіх норм матеріального права, що регулюють виниклі та наявні між сторонами у справі правовідносини, тому це рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( стаття 264 ЦПК України ).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі статтею 5 цього Кодексу суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 3 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України визначається право кожної особи на звернення в порядку, встановленому законом, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні роз`яснення з посиланням на статті 55, 124 Конституції України викладені у частині другій постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю, повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003 наголошувалося, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.

Відповідно до норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормами параграфу 1 Глави 5 «Докази та доказування» ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності, достатності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.

Ухвалюючи заочне рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог банку, суд першої інстанції, виклавши норми статей 207, 526, 549, 551, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1, виходив з того, що у підписаній ОСОБА_1 анкеті-заяві відсутні умови щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості, про встановлену відповідальність у вигляді неустойки ( пені, штрафу ) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Суд зазначив про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» виконав приписи чинного законодавства з приводу вимог до порядку укладення договорів, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку не можуть розцінюватися як стандартна ( типова ) форма. Суд дійшов висновку, що сторони не обумовили у письмовому вигляді відсотки за користування кредитними коштами, відповідальність за невиконання чи порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Суд констатував, що згідно з представленим банком розрахунком за рахунок тіла кредиту погашалися відсотки, розмір яких сторонами договору не узгоджений, тим самим збільшувалося тіло кредиту. Суд чисто арифметично відняв від заборгованої суми тіла кредиту нараховані банком згідно статті 625 ЦК України відсотки і стягнув на користь позивача лише 2908,52 гривень заборгованості за простроченим кредитом.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, він є безпідставним, не об`єктивним, суперечним фактичним обставинам справи.

Оскаржуючи заочне рішення суду першої інстанції, представник позивача в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні заборгованості по відсотках, штрафів, виходив з того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою було досягнуто домовленості про їх сплату. Проте підписанням 13 квітня 2011 року анкети-заяви ОСОБА_1 засвідчила свою згоду про те, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає між сторонами у справі договір про надання банківських послуг. Вона зобов`язалася виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, самостійно знайомитися зі змінами на сайті ПриватБанку. Крім цього ОСОБА_1 власноручно підписала довідку про умови кредитування з використанням платіжної кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», де зазначена базова відсоткова ставка у 3,0% на місяць, що становить 36% річних, розмір щомісячних платежів, строк їх внесення до 25 числа числа місяця, наступного за звітним, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та ін. Суду належало дати відповідну оцінку цьому доказу, адже сторони узгодили розмір, зокрема, базової відсоткової ставки. Також із зазначеної довідки убачається, що сторонами погоджені розмір і порядок нарахування неустойки. Скаржниця наголошує, що розмір процентів, тип процентної ставки ( фіксована або змінювана ), порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Скаржниця наголошує, що укладений договір є договором приєднання. Активація картки відповідачкою, користування нею картковим рахунком свідчать про укладення кредитного договору. Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5. З виписки, наявної у матеріалах справи чітко убачається, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, у т. ч. після перевипуску карточок, знімала кошти банкоматах, розраховувалася за товари і послуги, частково погашала наявну заборгованість і продовжувала користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці. Відповідачка зобов`язана повернути отримані кредитні кошти, сплатити неустойку у зв`язку з порушенням нею взятих на себе зобов`язань.

Представник банку зазначає, що суд першої інстанції знехтував засадами та принципами здійснення правосуддя, ухвалив абсурдне, бездоказове, протиправне рішення. Розрахунок судом розміру заборгованого простроченого тіла кредиту не відповідає умовам договору, призводить до безпідставного звільнення ОСОБА_1 від обов`язку повернути фактично отримані кредитні кошти, відсотки за користування ними, неустойку за порушення взятих на себе зобов`язань.

Відповідачка ОСОБА_1 не зверталася до банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, продовжувала знімати та погашати кошти, отримувала нові кредитки, тобто виявляла бажання користуватися банківськими послугами й надалі. Користуючись кредитними коштами, вона була обізнана, добре усвідомлювала та розуміла умови договору, жодних заперечень щодо розміру заборгованості за договором від неї не надходило, тобто відповідачка погоджувалася з розміром нарахованих відсотків та неустойки.

Представник банку стверджує про помилковість висновку суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідачки відсотків по кредиту. Посилаючись на норми статей 1048, 1054 ЦК України, статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» скаржниця зауважує, що, встановивши надання банком кредиту ОСОБА_1 , яка його не повернула, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Крім цього, на думку представника АТ КБ «ПриватБанк» Крилової Л. О., суд безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення пені та штрафів, оскільки із довідки про умови кредитування убачається узгодження сторонами усіх істотних умов договору, в тому числі й щодо розміру та порядку нарахування пені.

Скаржниця просить задоволити вимоги банку у повному обсязі, скасувати незаконне заочне рішення від 19 червня 2011 року.

Колегія суддів апеляційного суду визнає вірним висновок суду першої інстанції про те, що Витяги з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку ( ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua ), Тарифів банку, які містяться в матеріалах даної справи, не підписані відповідачкою, тому їх не можна розцінювати як складову частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13 квітня 2011 року шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви. При цьому колегія суддів враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Однак позивачем додана до позовної заяви підписана відповідачкою 13 квітня 2011 року належним чином завірена копія довідки про умови кредитування з використанням платіжної кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а. с. 24) , про яку з невідомих причин суд у своєму рішенні узагалі не згадує. В кінці довідки зазначено: «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена». У вказаній довідці зазначені ті умови договірних відносин між сторонами у справі, які суд чомусь визнав неузгодженими: базова процентна ставка в місяць у розмірі 3,0 %, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році, конкретні строки внесення щомісячних платежів ( до 25 числа місяця, наступного за звітним, що потягло виникнення прострочених платежів ), пеня за несвоєчасне погашення зоборгованості ( пеня (1) = базова процентна ставка по договору/30 - нараховується за кожний день прострочення кредиту; пеня ( 2 ) = 1% від заборгованості, але не менше 30 гривень у місяць, нараховується один раз в місяць за наявності прострочення по кредиту чи процентах п`ять і більше днів за виникнення прострочення на суму від 50,00 гривень і більше ); штраф за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів: 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій та інші умови кредитування.

З урахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено і не підтверджено того, які саме умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і які саме тарифи і умови кредитування мала на увазі відповідачка, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, які вона брала на себе зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитними коштами, винагороди та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, не відповідає матеріалам справи.

Отже докази, що містяться в матеріалах справи, свідчать про наявність між сторонами кредитних правовідносин на підставі кредитного договору від 13 квітня 2011 року № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який був укладений сторонами шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30днів пільгового періоду» ( а. с. 24).

Для здійснення операцій з отримання та повернення кредиту відповідачка на підставі згадуваного договору 13 квітня 2011 року отримала кредитну картку № НОМЕР_1 , у подальшому ще отричі отримувала перевипущені кредитні картки, термін дії останньої з яких визначений до серпня 2022 року ( а. с. 22 ). Згідно виписки про рух коштів за рахунком відповідачки, наданої позивачем суду першої інстанції в додаток до позовної заяви, вона активно користувалася карткою. З незрозумілих причин судом першої інстанції не надано жодної оцінки цим доказам, що не слугує підставою для визнання оскаржуваного заочного рішення законним та обгрунтованим.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що матеріалами справи достовірно підтверджено існування між сторонами у справі кредитних правовідносин на підставі кредитних умов, досягнутих 13 квітня 2011 року за договором № б/н у вигляді відкриття ОСОБА_1 кредитного рахунку та встановлення початкового кредитного ліміту на карковий рахунок, у розмірі, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 ( а. с. 21 ). Для здійснення операцій з отримання та повернення кредиту за даним кредитним договором відповідачка, як уже зазначалося, кілька разів отримувала кредитні картки та активно користувалася ними. Останнє підтверджується випискою за договором з 13 квітня 2011 року по 01 березня 2020 року, укладеним з ОСОБА_1 із зазначенням її ідентифікаційного номера ( а. с. 14-20 ).

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 17 березня 2020 року у відповідачки утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку банку, наведеного у позовній заяві, становить заборгованість в сумі 21423, 30 гривень та складається з: 4842,95 гривень - заборгованості за простроченим тілом кредита, 1934,43 гривні - заборгованості за нарахованими на прострочений кредит відсотками згідно зі статтею 625 ЦК України, 13149,57 гривень нарахованої пені, 500,00 гривень штрафу ( фіксована частина ), 996,35 гривень штрафу у процентній складовій за порушення термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів.

Згідно з вимогами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 599 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з положеннями статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання ). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом стат-ті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).

Колегія суддів апеляційного суду вважає обгрунтованими та доведеними вимоги позивача щодо стягнення з позичальниці на його користь як кредитодавця заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 4842,95 гривень, за нарахованими відсотками на прострочений кредит в сумі 1934,43 гривні та штрафу у процентній складовій в розмірі 996,35 гривень у зв`язку з наявністю заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів.

Отже, оскільки ОСОБА_1 уклала кредитний договір з банком та отримала від нього кредитні кошти, вона зобов`язана повернути їх та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Підписана відповідачкою довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» містить дані щодо базової процентної ставки 3,0% на місяць, що становить 30% річних, при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту сторонами погоджені розмір та порядок нарахування неустойки. Ураховуючи досягнення погодження між сторонами умов кредитного договору щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, відповідальності боржниці за порушення строків платежів, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь банку суми нарахованої заборгованості за відсотками у зв`язку з простроченням кредиту та не оспорюваної боржницею; станом на 17 березня 2020 року вона становила 1934,43 гривні.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з розміром заборгованості за простроченим тілом кредиту, нарахованими відсотками на прострочений кредит за користування позиченими коштами та застосованим штрафом у процентній складовій як такими, що відповідають умовам, викладеним в довідці про умови кредитування, підписаній ОСОБА_1 .

Умовами укладеного кредитного договору, викладеними в довідці про умови кредитування, визначено, що за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою, клієнт зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Таким чином розмір процентної складової штрафу в даному випадку слід вираховувати із суми заборгованості за простроченим тілом кредиту та суми заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, що й становитиме 996,35 гривень.

Безумовно, що стягненню з ОСОБА_1 підлягає також пеня, що нараховується за невчасне погашення заборгованості один раз в місяць за наявності прострочення на суму від 50,00 гривень та більше. Разом з тим апеляційний суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК України вважає за можливе зменшити до 5000,00 гривень розмір неустойки, що підлягає стягненню, ураховуючи, що вона нарахована у розмірі 13149,57 гривень, який значно перевищує розмір збитків за заявленими позовними вимогами.

Разом з тим колегія суддів апеляційного суду не погоджується з вимогами позивача про стягнення з відповідачки штрафу у розмірі 500,00 гривень ( фіксована частина ), оскільки така умова договірних стосунків не передбачена чинним цивільним законодавством України.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки ( пені, штрафу ).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання ( частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( частина третя статті 549 ЦК України ).

Умовами договору, укладеного між сторонами у справі, а саме підписаною 13 квітня 2011 року ОСОБА_1 довідкою про умови кредитування передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення або один раз на місяць за певних визначених умов. Цією ж довідкою передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші порушення боржницею зобов`язань: один із них - несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки судом першої інстанції не вірно, без урахування доказів встановлено фактичні обставин справи, неправильно застосовані до спірних правовідносин норми матеріального права щодо вирішення позовних вимог банку про стягнення заборгованості, колегія суддів апеляційного суду вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанцій у повному обсязі, ухвалити нове рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача зазначених вище заборгованих сум.

Колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги у більшій частині такими, що заслуговують на увагу, є обгрунтованими, достатніми для її часткового задоволення. Судом першої інстанції дійсно не дотримано порядку, встановленого для вирішення спору, що має місце, допущена однобічність, неповнота судового розгляду, порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Окремі доводи апеляційної скарги, крім тих, з якими погодилася колегія суддів апеляційного суду, виходячи з конкретних обставин у справі, не є підставою для задоволення її вимог та позову фактично у повному обсязі.

Згідно частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу позову позивачем як юридичною особою був сплачений судовий збір у розмірі 2102,00 гривні. За подачу апеляційної скарги позивачем сплачений судовий збір у розмірі 3153,00 гривні. Ураховуючи частковість задоволеннч вимог банку, пропорційність задоволених позовних вимог з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору за подачу позову у розмірі 1254,05 гривні та за подачу апеляційної скарги у розмірі 1881,08 гривні.

Керуючись нормами статей 367, 368, 372, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни задоволити частково.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2020 року, ухвалене у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, скасувати.

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», , рах. № НОМЕР_3 ( для погашення заборгованості та судових витрат ), МФО № 305299, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. № 50, заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 13 квітня 2011 року № б/н станом на 17 березня 2020 року у розмірі 12773,73 гривень ( дванадцять тисяч сімсот сімдесят три гривні 73 коп. ), з яких 4842,95 гривні ( чотири тисячі вісімсот сорок дві гривні 95 коп. ) - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1934,43 гривні ( одна тисяча дев`ятсот тридцять чотири гривні 43 коп. ) - заборгованість за нарахованими на прострочений кредит відсотками, 5000,00 гривень ( п`ять тисяч гривень 00 коп. ) пені, 996,35 гривень ( дев`ятсот дев`яносто шість гривень 35 коп. ) штрафу у процентній складовій, а також 1254,05 гривні ( одна тисяча двісті п`ятдесят чотири гривні 05 коп. ) у відшкодування понесених судових витрат по сплаті на користь держави судового збору під час звернення в суд першої інстанції, 1881,08 гривню ( одна тисяча вісімсот вісімдесят одна гривня 08 коп. ) судових витрат, понесених у зв`язку з оскарженням заочного рішення суду першої інстанції.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 23 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. П. Рибчинський

Л. О. Голота