441/630/19 2/441/75/2020
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.2020 року Городоцький районний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді Українець П.Ф.

за участі секретаря Лихоносової Д.В.

представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши відкрито у залі судового засідання у м. Городок Львівської обл. справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки та інше,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 02.04.2019р. звернулась з позовом до ОСОБА_4 , який 04.06.2019р. уточнила, просила визнати житловий будинок на АДРЕСА_1 . та земельну ділянку площею 0.1377 га, кадастровий номер :14:001:0013, для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 . спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; визнати її забудовником 1/2 частини закінченого, але не зданого в експлуатацію житлового будинку на АДРЕСА_1 ., в т.ч. із правом здачі та введення в експлуатацію, подання декларації про готовність об`єкта, право на державну реєстрацію права власності житлового будинку; визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0.1377 га, кадастровий номер :14:001:0013, для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 22.11.2003р., що рішенням Городоцького районного суду Львівської обл. від 16.06.2015р. шлюб між ними розірвано. Що в шлюбі вони придбали земельну ділянку 0.1377 га, кадастровий номер :14:001:0013, для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 та не завершений будівництвом житловий будинок, готовністю 27 %, що у 2014р. завершено будівельні роботи з будівництва означеного будинку, його готовність складає 86 %, вона з дітьми проживає у будинку, що відповідач добровільно відмовляється зареєструвати право власності на будинок та в нотаріальному порядку укласти договір про поділ спільного майна, тому звернулась із означеним позовом до суду, просила такий задовольнити.

Позивачка в суді позов підтримала, також пояснила, що з вересня 2014 року з дітьми проживає в будинку на АДРЕСА_1 , що відповідач уникає реєстрації права власності на будинок.

Представник позивача позов підтримав, також пояснив, що земельна ділянка площею 0.1377 га для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 . є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і ця обставина відповідачем не оспорюється, що спірний об`єкт незавершеного будівництва придбаний за час шлюбу і за спільні кошти подружжя, що його будівництво закінчено і він експлуатується за призначенням, але не прийнятий в експлуатацію і право власності на нього не оформлено з вини відповідача, що позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, тому просить про визнання закінченого, але не зданого в експлуатацію житлового будинку, спільним сумісним майном та визнання її забудовником 1/2 частини цього житлового будинку.

Відповідач в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача позов, в частині вимог про визнання спірної земельної ділянки площею 0.1377 га на АДРЕСА_1 . спільною сумісною власністю та визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину земельної ділянки визнав. Заперечив щодо задоволення вимог про визнання закінченого, але не введеного в експлуатацію житлового будинку на АДРЕСА_1 . спільною сумісною власністю сторін та визнання ОСОБА_3 забудовником 1/2 частини незавершеного будівництва, мотивуючи відсутністю дозволу на будівництво об`єкту, що такий є самочинним будівництвом, не введений в експлуатацію, просить у цій частині в позові відмовити.

Заслухавши позивачку, її представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 22.11.2003р.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської обл. від 16.06.2015р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано (а.с.17).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

З копії договору купівлі-продажу житлового будинку, незавершеного будівництвом та земельної ділянки від 02.03.2006р. (а.с. 7) убачається, що 02.03.2006р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу за умовами якого останній придбав житловий будинок, незавершений будівництвом, готовністю 27 %, розташований на АДРЕСА_1 . та земельну ділянку площею 0.1377 га, для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 .

З копії державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 519565 від 11.07.2006р. (а.с.10) убачається, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 02.03.2006р. є власником земельної ділянки площею 0.1377 га, кадастровий номер :14:001:0013, на АДРЕСА_1 , цільове призначення (використання) земельної ділянки - обслуговування житлового будинку.

Із довідки ФОП ОСОБА_6 № 94 від 04.06.2019р. (а.с.49) убачається, що готовність об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 становить 86 %.

Оскільки земельна ділянка площею 0.1377 га, кадастровий номер :14:001:0013, для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 . та об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок) АДРЕСА_1 . набуті сторонами під час перебування у шлюбі, такі слід визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0.1377 га, кадастровий номер :14:001:0013, для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 .

Позивачка з дітьми з вересня 2014 року проживає у будинку незавершеного будівництва на АДРЕСА_1 , ця обставина відповідачем не оспорюється та не заперечується.

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351 ЦК України), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883 ЦК України), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, необхідно визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду, оскільки її фізичне створення розпочато, однак не завершено.

Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.02.2020р. у справі № 488/3103/17-ц та від 11.09.2019р. у справі № 158/2404/13-ц (провадження № 61-21466св18) та постановах Верховного Суду України від 07.09.2016р. у справі № 6-47цс16.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок) АДРЕСА_1 . придбаний та будувався сторонами під час перебування в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, його будівництво фактично закінчено і він експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється, а позивач позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, тому ОСОБА_3 слід визнати забудовником 1/2 частини об`єкту незавершеного будівництва (житловий будинок) АДРЕСА_1 .

Покликання представника відповідача, що об`єкт незавершеного будівництва на АДРЕСА_1 . зведений без відповідних дозволів на початок будівництва, є самочинним будівництвом, суд оцінює як необґрунтовані, з огляду на наявність у матеріалах справи будівельного паспорта від 1993р. та дозволу на право виконання будівельних робіт від 15.11.1993р.

Оскільки ОСОБА_3 визнано забудовником 1/2 частини об`єкту незавершеного будівництва на АДРЕСА_1 , підстав до визнання за нею права здачі та введення в експлуатацію незавершеного будівництва, подання декларації про готовність об`єкта та на державну реєстрацію права власності житлового будинку суд не вбачає, оскільки таке право належить їй як забудовнику.

За положеннями ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать в т.ч. витрати на професійну правничу допомогу і пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

При зверненні із позовом ОСОБА_3 понесені судові витрати на оплату судового збору в сумі 2 305 грн. 20 коп. (а.с.1-3), а також витрати на професійну правничу допомогу (складання позовної заяви) в сумі 1 000 грн. (а.с.52), які підлягають стягненню в її користь з відповідача.

Підстав для стягнення в користь позивачки витрат за участь адвоката Шачіної Н.М. у цивільному процесі в суді першої інстанції згідно квитанції № 15 від 23.07.2020р. в сумі 3 000 грн. немає.

Адвокат Шачіна Н.М. брала участь, як представник позивача, тільки у підготовчому засіданні 02.10. і 13.11.2019р. та була задіяна у процесі нетривалий час.

Ураховуючи наведене та виходячи з критерію розумності розміру судових витрат, суд вважає, що з відповідача в користь позивачки слід стягнути 1 000 грн. за участь адвоката, як представника позивача у підготовчому засіданні.

Всього з відповідача в користь позивачки суд стягує 4 305 грн. 20 коп. документально підтверджених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

позов задовольнити частково.

Визнати об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок) АДРЕСА_1 . та земельну ділянку площею 0.1377 га, кадастровий номер :14:001:0013, для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 . спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) забудовником 1/2 частини об`єкту незавершеного будівництва (житловий будинок) АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0.1377 га, кадастровий номер :14:001:0013, для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 4 305 грн. 20 коп. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Городоцький районний суд Львівської обл. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У зв"язку із перебуванням судді у нарадчій кімнаті, повне рішення складено 09.11.2020.

Суддя П.Ф. Українець