Справа № 266/3063/17
Провадженя№ 2/266/69/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м. Маріуполь Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі: головуючого судді - Пантелєєва Д.Г., за участі секретаря судового засідання - Широкової Г.К., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя, визначення частки в спільній сумісній власності і визнання права власності на неї,

В С Т А Н О В И В:

14.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив та просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2017 року дану справу розподілено судді Дзюба М.В .

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив наступне.

Він згідно правовстановлюючих документів є власником будинку АДРЕСА_1 . Відповідачка не приймала участі в ремонті будинку або придбанні будівельних матеріалів, оскільки вказаний будинок був придбаний ним за його кошти та в ньому були проведені останні будівельні роботи до вступу ОСОБА_2 у шлюб. За вказаною адресою, разом з ним з 03.09.2003 року зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 , а також діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку з припиненням шлюбних відносин з травня 2016 року і розірвання шлюбу у вересні 2016 року, відповідачка виїхала зі своїми особистими речами з його будинку, але не знялась з реєстрації. Тому він вимушений вказувати, що з травня 2016 року по теперішній час відповідачка жодного дня не мешкала в будинку АДРЕСА_1 і жодного разу не сплачувала ніякі платежі за будинок. Він не бажає надалі нести зазначені витрати за відповідачку, оскільки не має на це матеріальних можливостей і в даний час бажає оформити субсидію на будинок, у зв`язку з важким матеріальним становищем. На теперішній час йому стало відомо, що відповідачка виїхала на постійне проживання в інше житлове приміщення та стала постійно проживати за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, відповідачка не проживає на спірній житловій площі без поважних причин з травня 2016 року, оскільки вибула на постійне проживання в інше житлове приміщення, що є підставою для визнання її особою, що втратила право користування житловою площею, на підставі чого вимушений звернутися до суду з позовом.

15.08.2017 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду.

29.08.2017 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява, яку згодом вона уточнила до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя, визначення частки в спільній сумісній власності і визнання права власності на неї. В обґрунтування якої зазначила, що вона з 07.07.2001 року знаходилась у шлюбі з ОСОБА_1 , який заочним рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя від 15.08.2016 року розірвано, з підстав припинення шлюбних відносин з травня 2016 року. Від даного шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. До реєстрації їх шлюбу відповідачем 21.02.2001 року була придбана Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 21.02.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Ніколаєнко Т.І. Вартість відчуженого майна на момент продажу становила 8971 грн.

За змістом договору купівлі-продажу від 21.02.2001 року на земельній ділянці, площею 453 кв.м., розташований житловий будинок (літера В-1), житловою площею 41 кв.м., нежитлова прибудова (літера В1-2), гараж (літера Г-1), літня кухня (літера А-1), два сараї (літера б-1, б-1), вбиральня і паркан. З тієї причини, що придбане відповідачем житло до шлюбу було не зовсім придатним для проживання і вони планували в подальшому збільшення сім`ї, в період шлюбу, а саме з липня 2001 року по 2015 рік за рахунок спільних трудових і грошових вкладень, частина будинку була збільшена в розмірах шляхом будівництва другого поверху і установки цільного даху (2001-2004 рік), встановлені металеві ворота і вхідні двері в 202 році, вбиральня була обладнана душем і самостійною зливною ямою (2003 рік). Дані обставини підтверджуються рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 24.11.2004 року, яким за ОСОБА_1 визнано право власності на самовільно збудовану прибудову (літера В1-2), яку складають житлові кімнати (літери 1-11, 1-12).

11.01.2005 року на підставі первинного документа і рішення Приморського районного суду м.Маріуполя в КП «Маріупольське БТІ» за №9508603 була проведена нова реєстрація права власності на спірний об`єкт нерухомості на ім`я відповідача. Крім цього, в частині житлового будинку, що належить відповідачу і збудованому другому поверсі за спільні грошові кошти були замінені старі дерев`яні вікна на пластикові (2004 рік), встановлені міжкімнатні двері на першому (2002 р.) і другому поверхах (2010 рік), проведено поетапне внутрішнє утіплення 2-го поверху в 2004 році і в 2011 році. По дворовій території викладена плитка-фемка (2007-2008 рік). У 2010 році проведене зовнішнє утеплення всієї половини будинку разом з другим поверхом з покриттям декоративною обробкою. В цьому ж році встановлений металевий навіс у дворі. У кілька етапів повторності в 2002-2004 році для першого поверху і в 2004 році для другого поверху і в 2011 році для обох поверхів проводилася внутрішня обробка всього будинку, що включає в себе установку гіпсокартонових стель, штукатурку стін і поклейку шпалер, установку металевого сходового маршу з дерев`яною обробкою і вбудованих шаф. Була викладена плитка на кухні і ванній кімнаті, в яких був зроблений капітальний ремонт з установкою відповідного устаткування.

У 2002 році половина вищевказаного будинку була підключена до газопостачання, двічі встановлювалися газові котли та колонки з наступною заміною на нові, в 2015 році проведена повністю нова пластикова каналізаційна система до зливної ями включно і новий водопровід. В результаті спільних трудових і грошових вкладень сторін у справі покращилися не тільки технічні характеристики частини житлового будинку, але і збільшилась його житлова і загальна площа.

Таким чином, після проведення усіх вищезазначених робіт спірне майно подружжя вже складалося з частини будинку (В-1) з житловими прибудовами (літера В'-1, В'-2), що відповідно складається з коридорів (літера 3,8), житлових кімнат (6,7,11), ванної (літера 9), кухні (літера 10), сходів (літера І,ІІ), загальною площею 81.3 кв.м., житловою площею 56,2 кв.м., гаража (літера Г-1), вбиральні (літера Е) і воріт (№2), які розташовані по АДРЕСА_1 .

На підставі чого, ОСОБА_2 звернулася до суду вже з уточненим зустрічним позовом та просила суд: визнати Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними до неї господарськими будівлями і спорудами, а саме частину житлового будинку (В-1) з житловими прибудовами (літера В'-1, В'-2), що складається з коридорів (літера 3,8), житлових кімнат (6,7,11), ванної (літера 9), кухні (літера 10), сходів (літера І,ІІ), загальною площею 81.3 кв.м., житловою площею 56,2 кв.м., гараж (літера Г-1), вбиральню (літера Е) і ворота (№2), які розташовані по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і розділити її між ними; визнати за нею право власності на 11/100 (11/50 від Ѕ частини будинку) часток житлового будинку АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 39/100 (39/50 від Ѕ частини будинку) часток житлового будинку АДРЕСА_1 ; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно, а саме на частину житлового будинку (В-1) з житловими прибудовами (літера В'-1, В'-2), що складається з коридорів (літера 3,8), житлових кімнат (6,7,11), ванної (літера 9), кухні (літера 10), сходів (літера І,ІІ), загальною площею 81.3 кв.м., житловою площею 56,2 кв.м., гараж (літера Г-1), вбиральню (літера Е) і ворота (№2); стягнути з відповідача на її користь судові витрати, пов`язані з розглядом цивільної справи.

Ухвалою суду від 12.09.2017 року, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та розподіл майна прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Ухвалою суду від 12.09.2017 року клопотання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 задоволено. Витребувано з КП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», для огляду в судовому засіданні та надання експерту у разі призначення судової експертизи інвентарну справу на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 12.09.2017 року задоволено заяву позивача за зустрічним позовом про забезпечення позову.

06.11.2017 року до суду від ОСОБА_2 надійшла заява про виклик свідків.

Ухвалою суду від 06.11.2017 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Ухвалою суду від 06.11.2017 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено ФОП судовому експерту Новікову В.С. та надано в розпорядження експерту матеріали цивільної справи №266/3063/17, інвентарну справу БТІ на будинок АДРЕСА_1 .

28.11.2017 року до суду від судового експерта Новікова В.С. надійшло клопотання про забезпечення огляду об`єкта дослідження, з участю заінтересованих осіб.

21.12.2017 року від судового експерта Новікова В.С. до суду надійшло клопотання про вирішення питання щодо надання об`єкта (будинку) для огляду.

Відповідно до розпорядження керівника апарату за №25 від 18.01.2018 року вирішено здійснити повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2018 року, дану справу передано на розгляд судді Пантелєєву Д.Г.

02.02.2018 року до суду від судового експерта Новікова В.С. надійшло клопотання про те, що ОСОБА_1 категорично відмовився допустити експерта для проведення огляду будинку.

Ухвалою судді від 16.02.2018 року відновлено провадження у справі, прийнято її до свого провадження та вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження з підготовчого судового засідання.

Постановою колегії суддів судової палат из розгляду цивільних справ Апеляційного суду Донецької області від 20.06.2018 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Приморського районного суду м.Маріуполя від 06.11.2017 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою судді від 16.07.2018 року прийнято позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, до спільного розгляду з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та визначення часток у спільній сумісній власності та вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді від 26.09.2018 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено ФОП судовому експерту Новікову В.С.

05.10.2018 року від судового експерта Новікова В.С. надійшло клопотання про забезпечення належних умов праці і огляду об`єкта дослідження.

Також, 22.10.2018 року до суду від експерта надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_1 категорично відмовився допускати експерта для проведення огляду всередині домоволодіння.

25.03.2018 року до суду від експерта надійшло повідомлення про неможливість надання висновку екпертизи на ухвалу судді від 26.09.2018 року, у зв`язку з тим, що експерту не надано доступу для огляду об`єкта дослідження (житлового будинку) за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою колегії суддів судової палат з розгляду судових справ Донецького апеляційного суду від 25.04.2019 року, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26.09.2018 року залишено без змін.

17.05.2019 року від експерта надійшло клопотання про забезпечення безперешкодного обстеження об`єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та належні умови праці.

Ухвалою судді від 20.05.2019 року клопотання судового експерта ФОП Новікова В.С. про забезпечення безперешкодного обстеження об`єкту експертизи, задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити безперешкодне дослідження об`єкту експертизи - житлового будинку АДРЕСА_1 24.05.2019 року о 09.00 год. та дослідження об`єкту проводити за участю зацікавлених осіб по справі.

27.05.2019 року від експерта знов надійшло клопотання про повторне забезпечення безперешкодного обстеження об`єкту експертизи, а 12.06.2019 року повідомлення про неможливість надання висновку експертизи, оскільки житловий будинок для огляду представлений не був.

Ухвалою судді від 12.06.2019 року провадження у справі відновлено.

18.06.2019 року від ОСОБА_2 надійшла до суду уточнена позовна заява, з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 12.06.2019 року та товарними чеками про оплату експертизи.

19.08.2019 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про виклик судового експерта.

На підставі клопотань ОСОБА_2 , по справі двічі ухвалами Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 06.11.2017 року та 26.09.2018 року призначалася судова будівельна-технічна експертиза, яка з причин їх невиконання та не надання доступу до об`єкту дослідження ОСОБА_1 проведена не була. Тоді, керуючись вимогами процесуального законодавства ОСОБА_2 , звернулась з письмовою заявою до експерта для проведення експертного дослідження по питанням її клопотання, з наданням переліку робіт у спірному будинку.

Відповідно до висновку експерта №5-дс судової будівельно-технічної експертизи вірогідна вартість будівель і споруд, які входять до складу Ѕ частки жилого будинку АДРЕСА_1 за технічним станом на момент її придбання 21.02.2001 року, на момент проведення експертизи на думку експерта складає 264104 гривні. Вірогідна дійсна вартість будівель і споруд, які входять до складу Ѕ частки жилого будинку АДРЕСА_1 за технічним станом на момент проведення експертизи з урахуванням опису житлового будинку в заяві ОСОБА_2 на думку експерта складає 479212 грн. Дійсна вартість будівель і споруд, які входять до складу Ѕ частки жилого будинку АДРЕСА_1 на момент проведення оцінки з урахуванням опису житлового будинку в заяві ОСОБА_2 в порівнянні з імовірною вартістю, визначеній технічним станом домоволодіння на 21.02.2001 збільшилася на 215108 грн., Ѕ частка витрат збільшення вартості (проведення поліпшень) будівель і споруд, які входять до складу цієї частки жилого будинку, по відношенню до дійсної вартості будівель і споруд на момент проведення оцінки експертом в Ѕ часті жилого будинку АДРЕСА_1 , становить 11/50 частки.

Ухвалою суду від 11.11.2019 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду.

27.12.2019 року від ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява, перелік питань судовому експерту та заява про виклик свідків.

Ухвалою суду від 27.12.2019 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву та викликано в судове засідання для допиту свідків.

17.11.2020 року до суду від судового експерта Новікова В.С. надійшов лист про виправлення технічної помилку у тексті судової будівельно-технічної експертизи від 12.06.2019 року.

В судові засідання ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 неодноразово не з`являлись, 27.03.2020 року, 13.05.2020 року, 19.06.2020 року, 28.07.2020 року, 29.09.2020 року на адресу суду від ОСОБА_1 надходили заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з дією карантину.

Також ОСОБА_1 не з`явився у судове засідання, призначене на 11.11.2020 року та просив суд у своїй заяві відкласти судовий розгляд на іншу дату, у зв`язку з зайнятістю на роботі. Суд відклав розгляд справи на 18.11.2020 року та повідомив ОСОБА_1 про це належним чином.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_9 в судове засідання не з`явились, при цьому від представника до суду надійшла заява в якій просив розглянути справу без його участі та участі позивача за зустрічним позовом, постановити рішення задовольнивши вимоги зустрічної позовної заяви, однак заперечував проти задоволення основного позову.

Що стосується заяв ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, у зв`язку з дією карантину, слід зазначити наступне.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» на території України послаблено протиепідемічні заходи.

Відповідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи, оскільки обґрунтування позивача за первісним позовом є не переконливими для суду.

Крім того, суд звертає увагу, що провадження у справі відкрито 15.08.2017 року і за клопотанням ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, в тому числі і з вищевказаних підстав, суд відкладав неодноразово розгляд справи.

Також суд роз`яснює відповідачу, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» або Державною судовою адміністрацією України (Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19»).

Водночас суд звертає увагу учасників справи на наступне:

- постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 року №343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», яка набрала чинності з 11.05.2020 року, продовжено строк дії карантину до 22.05.2020 року та послаблено карантинні заходи, зокрема дозволено діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів (Підпункт 8 пункту 2 доповнено абзацом згідно з постановою КМУ №343 від 04.05.2020 року);

- постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», дозволено у регіонах, в яких здійснюється послаблення протиепідемічних заходів,

з 22 травня, зокрема:

- регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні за умови перевезення пасажирів у межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

- постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 р. №500 внесено зміни до Постанови №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», продовжено дію адаптивного карантину до 31 липня 2020 року, встановлений новий режим роботи держорганів, нові плавила перевезення пасажирів, оновлені правила масових заходів, та таке інше.

Суд зауважує, що явка учасників справи у судове засідання обов`язковою не визнавалася, а тому, з урахуванням викладеного, вважає, що відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Суд, враховуючи фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Так, 01.02.2001 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_1 придбав Ѕ частину жилого будинку з належними до неї надвірними побудовами в АДРЕСА_1 на земельній ділянці 453 кв.м. На вказаній земельній ділянці розташовано: один жилий будинок із цегли, ліь В-1, жилою площею - 41,0 кв.м., нежила прибудова літ В'-2, гараж літ. Г-1, літня кухня літ. А-1, два сараї літ.Б-1, б-1, вбиральня, забор.

З реєстраційного посвідчення від 22.02.2001 року виданого Маріупольським БТІ, випливає, що за ОСОБА_1 зареєстровано Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 07.07.2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 07.07.2001 року зареєстрували шлюб.

Згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 від 25.04.2005 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Маріуполя Донецької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 від 19.03.2010 року, виданого Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_6 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя від 15.08.2016 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

27.07.2004 року виготовлено на ім`я ОСОБА_1 технічний паспорт на Ѕ частку будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя від 24.11.2004 року, визнано за ОСОБА_1 право власності на самовільно зведене будівництво: житлові кімнати 1-12 та 1-11, прибудови «В1-2», розташовані на земельній ділянки АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.01.2005 року за реєстраційним номером 9508603, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить Ѕ частка будинку АДРЕСА_1 .

З довідки №345 від 31.07.2017 року та домової книги на буд. АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_2 , 1980 року народження та її діти ОСОБА_5 , 2005 року народження, ОСОБА_6 , 2010 року народження, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку №5-дс судової будівельно-технічної експертизи, складеного 12.06.2019 року ФОП судовим експертом Новіковим В.С. вбачається, що вирогідна дійсна вартість будівель і споруд, які входять до складу Ѕ частки жилого будинку АДРЕСА_1 за технічним станом на момент її придбання 21.02.2001 року - на момент проведення експертизи на думку експерта складає 264104 гривні. Вірогідна дійсна вартість будівель і споруд, які входять до складу Ѕ частки жилого будинку АДРЕСА_1 за технічним станом на момент проведення експертизи з урахуванням опису житлового будинку в заяві ОСОБА_2 на думку експерта складає 479212 грн. Дійсна вартість будівель і споруд, які входять до складу Ѕ частки жилого будинку АДРЕСА_1 на момент проведення оцінки з урахуванням опису житлового будинку в заяві ОСОБА_2 в порівнянні з імовірною вартістю, визначеній технічним станом домоволодіння на 21.02.2001 року, збільшилася на 215108 грн., Ѕ частка витрат збільшення вартості (проведення поліпшень) будівель і споруд, які входять до складу цієї частки жилого будинку, по відношенню до дійсної вартості будівель і споруд на момент проведення оцінки експертом в Ѕ часті жилого будинку АДРЕСА_1 , становить 11/50 частки.

Отже, з урахуванням того, що фактичним спірним нерухомим майном є Ѕ частка домоволодіння, тому показники експертизи повинні перераховуватися з врахуванням половини домоволодіння, яке належить ОСОБА_1 , а тому 11/50 частки домоволодіння, яка визначена у висновку експерта є 11/100 частки до усього домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості.

Статтею 41 ч.4 Конституції України, статтею 321 ч.1 ЦК України передбачена непорушність права власності, в т.ч. те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

В свою чергу відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Отже право користування відповідачем спірною кімнатою підлягає захистові відповідно до змісту вказаної конвенції.

Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння.

Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В аспекті ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім`ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи з вищезазначеного, норм права, того, що ОСОБА_1 не довів суду, що у ОСОБА_2 відсутні поважні причини її не проживання у житловому будинку АДРЕСА_1 , а також враховуючи, що задоволення первісного позову виключає можливість задоволення зустрічного позову, так як вбачається спір щодо розподілу спірного спільного майна подружжя, визначення частки в спільній сумісній власності і визнання права власності на неї, на підставі чого слід дійти до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя, визначення частки в спільній сумісній власності і визнання права власності на неї, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.24 Кодексу про шлюб та сім`ю, що діяв в період виникнення даних правовідносин, майно, яке належить кожному з подружжя до вступу в шлюб, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Кожен з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Відповідно до ст.25 Кодексу про шлюб та сім`ю, що діяв в період виникнення спірних правовідносин, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнано судом спільною сумісною власністю.

В ст.60 Сімейного кодексу України зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також, згідно ч.1 ст.62 Сімейного кодексу України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно вимог ст.70 СК України, в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

На підставі зазначених норм, доказів у справі, слід дійти до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя, визначення частки в спільній сумісній власності і визнання права власності на неї, оскільки позивачем за зустрічним позовом та її представником доведено, що з часу придбання ОСОБА_1 спірного майна, а саме будинку АДРЕСА_1 , істотно збільшилась його вартість, якісні характеристики саме в період шлюбу з ОСОБА_2 , завдяки наявності спільних трудових і грошових витрат подружжя, що підтверджується також висновком експерта, що жодною зі сторін не оспорювалось.

Отже, необхідно визнати Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними до неї господарськими будівлями і спорудами, а саме частину житлового будинку (В-1) з житловими прибудовами (літера В'-1, В'-2), що складається з коридорів (літера 3,8), житлових кімнат (6,7,11), ванної (літера 9), кухні (літера 10), сходів (літера І,ІІ), загальною площею 81.3 кв.м., житловою площею 56,2 кв.м., гараж (літера Г-1), вбиральню (літера Е) і ворота (№2), які розташовані по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і розділити її між сторонами. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 11/100 (11/50 від Ѕ частини будинку) частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 39/100 (39/50 від Ѕ частини будинку) частки житлового будинку АДРЕСА_1 та припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , на спірне нерухоме майно, а саме на частину житлового будинку (В-1) з житловими прибудовами (літера В'-1, В'-2), що складається з коридорів (літера 3,8), житлових кімнат (6,7,11), ванної (літера 9), кухні (літера 10), сходів (літера І,ІІ), загальною площею 81.3 кв.м., житловою площею 56,2 кв.м., гараж (літера Г-1), вбиральню (літера Е) і ворота (№2), що складає Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд вирішує питання про стягнення з відповідача ОСОБА_1 судових витрат по справі. Так, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача судові витрати, які складаються з: судового збору у розмірі 640 грн., витрат на забезпечення позову у сумі 320 грн., витрат за сплату послуг експерта у сумі 4840 грн.

Що стосується судових витрат сплачених ОСОБА_1 при поданні позовної заяви про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, то їх слід віднести на рахунок позивача за первісним позовом.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 76-83, 89, 137, 141, 206, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя, визначення частки в спільній сумісній власності і визнання права власності на неї - задовольнити.

Визнати Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними до неї господарськими будівлями і спорудами, а саме частину житлового будинку (В-1) з житловими прибудовами (літера В'-1, В'-2), що складається з коридорів (літера 3,8), житлових кімнат (6,7,11), ванної (літера 9), кухні (літера 10), сходів (літера І,ІІ), загальною площею 81.3 кв.м., житловою площею 56,2 кв.м., гараж (літера Г-1), вбиральню (літера Е) і ворота (№2), які розташовані по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 і розділити її між сторонами.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , право власності на 11/100 (11/50 від Ѕ частини будинку) частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 , право власності на 39/100 (39/50 від Ѕ частини будинку) частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 на спірне нерухоме майно, а саме на частину житлового будинку (В-1) з житловими прибудовами (літера В'-1, В'-2), що складається з коридорів (літера 3,8), житлових кімнат (6,7,11), ванної (літера 9), кухні (літера 10), сходів (літера І,ІІ), загальною площею 81.3 кв.м., житловою площею 56,2 кв.м., гараж (літера Г-1), вбиральню (літера Е) і ворота (№2), що складає Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , судові витрати, які складаються з: судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень, витрат на забезпечення позову у сумі 320 (триста двадцять) гривень, витрат за сплату послуг експерта у сумі 4840 (чотири тисячі вісімсот сорок) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.11.2020 року.

Суддя Д. Г. Пантелєєв