печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4263/20-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Козлова Р.Ю.,

при секретарі судового засідання Іваненку С.С.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні цивільну справу за позовом Інтернешнл Файненшл Репортінг Стандедс Фаундейшн (International Financial Reporting Standards Foundation) до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг від 25 січня 2017 року №221873,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Інтернешнл Файненшл Репортінг Стандедс Фаундейшн (International Financial Reporting Standards Foundation) через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів, просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним повністю свідоцтво України № НОМЕР_1 від 25 січня 2017 року на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1", власником якого є ОСОБА_1 .

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач посилається на те, що Інтернешнл Файненшл Репортінг Стандедс Фаундейшн (International Financial Reporting Standards Foundation) ("позивач") є міжнародною незалежною, некомерційною організацією, яка створена для розробки, просування та сприяння прийняттю уніфікованих, загальноприйнятних стандартів фінансової звітності - Міжнародних стандартів фінансової звітності (International Financial Reporting Standards) ("МСФЗ"). Зазначає, що на сьогодні МСФЗ є обов`язковими для використання компаніями із публічною звітністю у 144 країнах, в тому числі і в Україні.

13 березня 2014 року позивач подав заявку на реєстрацію знака для товарів і послуг "IFRS". 10 лютого 2017 року позивачу видано свідоцтво на знак для товарів і послуг "IFRS" № 222010 та 10 лютого 2017 року опубліковано в офіційному бюлетені "Промислова власність" № 3 для товарів та послуг 9, 16, 36, 41 , 42 класів МКТП.

02 жовтня 2015 року ОСОБА_1 ("відповідач - 2") подала заявку на реєстрацію знака для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1". 25 січня 2017 року ОСОБА_1 видано свідоцтво на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" № НОМЕР_1 та 25 січня 2017 року опубліковано в офіційному бюлетені "Промислова власність" № 2 для послуг 41 класу МКТП.

За наведених вище обставин, позивач вважає, що знак для товарів та послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1", зареєстрований за Свідоцтвом № НОМЕР_1 , не відповідає умовам надання правової охорони,оскільки позначення "ІНФОРМАЦІЯ_1", зареєстроване за Свідоцтвом № НОМЕР_1, є схожим з раніше заявленим на реєстрацію в Україні на ім`я позивача знаком для товарів і послуг "IFRS", настільки що їх можна сплутати та з підстав введення в оману позначенням "ІНФОРМАЦІЯ_1" щодо послуги та особи, яка надає послуги за класом 41 МКТП. Відтак, позивач просить суд визнати Свідоцтво № НОМЕР_1 недійсним.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києві від 13 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження проведенням підготовчого судового засідання. Підготовче судове засідання призначено на 23 березня 2020 року.

Представник Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у своєму відзиві, зареєстрованому судом 13 березня 2020 року проти позову заперечував, посилаючись на те, що оскаржуване свідоцтво було видане у повній відповідності до вимог закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг".

16 березня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, в якій представник просить суд відкласти розгляд справи з метою попередження розповсюдження інфекційних захворювань, у тому числі викликаних коронавірусною інфекцією COVID-19.

Так, підготовче судове засідання було призначено на 04 червня 2020 року.

У підготовчому судовому засіданні 04 червня 2020 року представник позивача підтримав пред`явлені вимоги.

Представник Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в матеріалах справи наявний відзив представника на позовну заяву, відповідно до змісту якого представник заперечує проти задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, адреса за якою проживає відповідачка ОСОБА_1 знаходиться на тимчасово непідконтрольній Україні території.

Статтею 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» визначено порядок виклику в суд та повідомлення про судове рішення осіб, які перебувають в районі проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ст. 1-1 даного Закону, якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться в районі проведення антитерористичної операції, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.

З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться в районі проведення антитерористичної операції і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення.

На виконання вимог зазначено Закону, судом здійснено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в якому повідомлено відповідачку про дату час і місце проведення судового засідання та про відкриття провадження у справі та необхідність надати у строк встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів з дня вручення відповіді позивача на відзив подати заперечення на відповідь.

Однак відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання неодноразово повідомлялася судом належним чином, відзив на позов та докази на його обґрунтування не подала.

В судове засідання з розгляду справи по суті представник позивача не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі.

Представник Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідачка судове засідання не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання неодноразово повідомлявся судом належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України за результатами формальної експертизи заявки № m201517132, проведеної Державним підприємством "Український інститут промислової власності", видало ОСОБА_1 свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 .

Відповідно до інформації щодо свідоцтва України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 , заявка № m201517132 на вказаний знак для товарів і послуг була подана 2 жовтня 2015 року, публікація про видачу свідоцтва була здійснена 25 січня 2015 року, Бюлетень № 2. Знак "ІНФОРМАЦІЯ_1" було зареєстровано для наступних послуг 41 класу МКТП:

"Атестування (освіта); викладання; видавання книжок (видавництва); влаштовування виставок (культурних і навчальних); влаштовування і проведення з`їздів, колоквіумів, конференцій, семінарів, симпозіумів; влаштовування і проведення навчання на практичних семінарах; влаштовування розваг у таборах відпочинку; готування радіо- і телевізійних програм; готування публікацій за допомогою електронних настільних видавничих засобів; послуги клубів (розважальні або освітні); заочні курси; навчання, зокрема індивідуальне; навчання практичне; надавання незавантажних мережних електронних публікацій; наймання (прокат) видовищних декорацій; написання текстів, крім рекламних; професійне орієнтування (поради щодо освіти і навчання); професійна перепідготовка; планування зустрічей (дозвільних); послуги з проведення індивідуального чи групового навчання у форматі короткострокових тренінгів, семінарів, консультацій у очному чи дистанційному форматі з використанням мережі інтернет; послуги інструкторів, репетиторів (навчання); презентації вистав; публікування електронних книжок та журналів в комп`ютерних мережах; публікування текстів, крім рекламних; служба новин; створювання фільмів, крім рекламних роликів."

Як на правову підставу своїх вимог позивач посилається на п. 4 ч. 2 та п. 1 ч. 3 ст. 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" та просить суд визнати спірне свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 недійсним з підстав невідповідності умовам надання правової охорони, а також, про зобов`язання Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України внести запис до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно визнання недійсним свідоцтва України № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

Відповідно до абзацу 5 п. 3 Постанови Верховної Ради України від 23.12.1993 №3771-ХІІ "Про введення в дію Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" свідоцтво України може бути визнано недійсним у разі невідповідності знака умовам його реєстрації, визначеним законодавством, що діяло на дату подання заявки.

Згідно зі ст. 1 Закону знак - це позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

Відповідно до п. 4 ст. 5 Закону обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг ("Реєстр"), і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знаку та переліком товарів і послуг.

Відповідно до п. 2, 3 ст.6 Закону не можуть одержати правову охорону позначення, які є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послуг. Не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з: знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг; знаками інших осіб, якщо ці знаки охороняються без реєстрації на підставі міжнародних договорів, учасником яких є Україна, зокрема знаками, визнаними добре відомими відповідно до статті 6 bis Паризької конвенції про охорону промислової власності.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 16 Закону свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом. Свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом: зареєстрований знак стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг; зареєстрований знак стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення і знак можна сплутати; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги, або ці позначення і знак можна сплутати.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на невідповідність знака Відповідача "ІНФОРМАЦІЯ_1" за Cвідоцтвом № НОМЕР_1 умовам надання правової охорони.

Зокрема, позивач звертає увагу суду на те, що за змістом п.1 ст.16 Закону права, що випливають зі свідоцтва, діють від дати подання заявки. Відтак, права на знак позивача "IFRS" за Свідоцтвом № НОМЕР_3 , заявлений на реєстрацію 13 березня 2014 року, виникли раніше ніж права на знак відповідача "ІНФОРМАЦІЯ_1" за Cвідоцтвом № НОМЕР_1 , заявлений на реєстрацію 2 жовтня 2015 року.

Позивач вважає, що позначення відповідача "ІНФОРМАЦІЯ_1", зареєстроване за Свідоцтвом № НОМЕР_1 , є схожим настільки, що його можна сплутати із знаком для товарів та послуг позивача " IFRS ", зареєстрованого за Свідоцтвом № НОМЕР_3 .

Окрім того, позивач вважає, що позначення "ІНФОРМАЦІЯ_1" є оманливим щодо особи, яка надає послуги, оскільки породжує у свідомості споживачів асоціацію, що послуги під знаком для товарів та послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" надаються позивачем, що насправді не відповідає дійсності.

З урахуванням матеріально-правового обґрунтування даного позову необхідно встановити, чи відповідає знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1", що охороняється свідоцтвом України № НОМЕР_1 умовам правової охорони. Вказане питання належать до предмету доказування по справі.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ц і дані встановлюються письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та те що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Користуючись правом, передбаченим наведеною нормою, до початку розгляду справи по суті, 20 березня 2020 року представником позивача було подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. Зокрема, представник позивача просив суд приєднати до матеріалів справи висновок експерта № 48-03/20 від 19 березня 2020 року, складеного експертом Соповою К. А. за результатами проведення судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності, та виписки Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" щодо свідоцтв України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1 та № НОМЕР_3 .

Як вбачається зі змісту висновку, на вирішення судового експерта було поставлено наступні питання: "1. Чи є знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" за свідоцтвом України № НОМЕР_1 схожим настільки, що його можна сплутати зі знаком "IFRS" за свідоцтвом України № НОМЕР_3 ?

Чи є знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" за свідоцтвом України № НОМЕР_1 таким, що може ввести в оману щодо особи, яка надає послуги, а саме щодо International Financial Reporting Standards Foundation?"

Відповідно до дослідницької частини висновку, для надання обґрунтованої відповіді на поставлене перед експертом перше питання, необхідно провести дослідження, яке складається з двох взаємопов`язаних стадій: 1) порівняння послуг, для яких зареєстрований знак за свідоцтвом України № НОМЕР_1 з послугами, для яких зареєстрований знак за свідоцтвом України № НОМЕР_3 , з метою визначення їх однорідності (спорідненості) та/або приналежності до "таких самих"; 2) порівняння знака за свідоцтвом України № НОМЕР_1 зі знаком за свідоцтвом України № НОМЕР_3 щодо визначення ступеня їх схожості.

При порівнянні послуг 41 класу МКТП, для яких зареєстровані досліджувані знаки, встановлено: послуги відносяться до одного і того ж роду - навчання та викладання; послуги мають однакове призначення - діяльність з постановки завдань та засвоєння знань, умінь та навичок, організація та проведення навчальних та культурних заходів, забезпечення навчальними матеріалами, забезпечення дистанційного навчання; задовольняються однакові потреби - забезпечення освітнього процесу; мають однакове коло споживачів - особи, які потребують навчання.

З урахуванням викладеного, експертом зроблено висновок, що послуги 41 класу МКТП, для яких зареєстрований знак за свідоцтвом України № НОМЕР_1 , є такими самими та спорідненими з послугами 41 класу МКТП, для яких зареєстрований знак за свідоцтвом України № НОМЕР_3 .

У результаті проведеного дослідження експертом також було встановлено, що: абревіатура "IFRS" має високий ступінь розрізняльної здатності щодо послуг 41 класу, оскільки відноситься до штучно створеного слова, яке походить від перших літер назви стандартів - International Financial Reporting Standard (Міжнародні стандарти фінансової звітності) та вказує на стандарти або Фонд IFRS - Інтернешнл Файненшл Репортінг Стандедс Фаундейшн (International Financial Reporting Standards Foundation), власника знака для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_3 ; знак за свідоцтвом України № НОМЕР_1 та знак за свідоцтвом України № НОМЕР_3 є схожими за фонетичними, семантичними та графічними ознаками.

Так, експерт дійшов до висновку про те, що знак за свідоцтвом України № НОМЕР_1 є схожим зі знаком за свідоцтвом України № НОМЕР_3 настільки, що їх можна сплутати.

Для відповіді на поставлене перед експертизою друге питання щодо імовірності позначення вводити в оману відносно особи, що виробляє товар або надає послугу, експерту необхідно було встановити: чи використовувались іншими особами тотожні чи схожі з досліджуваною торговельною маркою позначення для споріднених товарів або послуг; чи використовувались такі тотожні чи схожі позначення до дати подання заявки на досліджуваний знак для товарів і послуг; чи мав можливість споживач ознайомитись з позначенням іншого виробника, що використовував його до дати подання заявки на досліджуваний знак в достатній мірі, щоб асоціювати його з конкретною особою; чи буде споживач введений в оману, як наслідок використання тотожних або схожих позначень для споріднених товарів та послуг.

Так, експерт зазначив у своєму висновку, що International Financial Reporting Standards Foundation (далі - Фонд) є власником свідоцтва України № НОМЕР_3 на знак. До складу назви Фонду входить абревіатура "IFRS". У результаті проведеного дослідження було встановлено, що знак за свідоцтвом України № НОМЕР_3 та найменування Фонду є відомими українському споживачеві, а отже використання знака за свідоцтвом України № НОМЕР_1 може вказувати на зв`язок із Фондом, стандартами або послугами 41 класу МКТП, що може призвести до введення громадськості в оману.

Тобто, при використанні схожих зі знаком за свідоцтвом України № НОМЕР_3 позначень для таких самих або споріднених послуг 41 класу МКТП іншою особою, у споживача може виникнути асоціація про те, що вони належать позивачу, що насправді є хибним та призведе до введення в оману споживача щодо особи, яка надає такі послуги.

На підставі викладеного, експертом зроблено висновок, що знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" за свідоцтвом України № НОМЕР_1 є таким, що може ввести в оману щодо особи, яка надає послуги, а саме щодо International Financial Reporting Standards Foundation.

Зі змісту наданого позивачем висновку вбачається, що експертизу проведено експертом Соповою Катериною Андріївною , яка має вищу юридичну освіту (освітній рівень "спеціаліст"), спеціальну вищу освіту з інтелектуальної власності (освітній рівень "спеціаліст"), науковий ступінь кандидата юридичних наук, кваліфікацію судового експерта з питань досліджень об`єктів інтелектуальної власності, у тому числі за спеціальністю 13.6 "Дослідження, пов`язані з комерційними (фірмовими) найменуваннями, торговельними марками (знаками для товару і послуг), географічними зазначеннями" (свідоцтво про присвоєння кваліфікації (підтвердження кваліфікації) судового експерта № 1771, видане Центральною експертно-кваліфікаційною комісією Міністерства юстиції України від 27.05.2016 року, дійсне до 12 квітня 2022 року), стаж експертної роботи з 2003 року, стаж роботи у сфері інтелектуальної власності з 2005 року. Про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 Кримінального кодексу України експерт попереджений. Таким чином наданий позивачем висновок експерта у повній мірі відповідає вимогам процесуального закону.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

За змістом ч.1 та ч.2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Права інтелектуальної власності, зокрема на знаки для товарів і послуг, визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 469 ЦК України).

Відповідно до абзацу 5 п. 3 Постанови Верховної Ради України від 23.12.1993 №3771-ХІІ "Про введення в дію Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" свідоцтво України може бути визнано недійсним у разі невідповідності знака умовам його реєстрації, визначеним законодавством, що діяло на дату подання заявки.

Оцінивши поданий позивачем висновок в сукупності з іншими доказами в справі за правилами ст. 89 ЦПК України суд не знайшов обставин, які б давали підстави стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи. За таких обставин він є належним та допустимим доказом у справі.

З урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин та враховуючи, що судом встановлено невідповідність спірного знаку для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" за свідоцтвом України № НОМЕР_1 умовам надання правової охорони, позов в частині вимог про визнання свідоцтва недійсним підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання стосовно позовної вимоги про зобов`язання Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України внести відповідні зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно визнання недійсним свідоцтва України № НОМЕР_1 від 25 січня 2017 року повністю щодо всіх послуг 41 класу МКТП та дійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність", суд враховує наступне.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" при визнанні свідоцтва чи його частини недійсними Установа повідомляє про це у своєму Бюлетені. Свідоцтво або його частина, визнані недійсними, вважаються такими, що не набрали чинності з дати, наступної за датою подання заявки. Згідно ст. 1 наведеного Закону термін "Установа" вживається у значенні центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності.

Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання оптимізацїї діяльності центральних органів виконавчої влади державної системи правової охорони інтелектуальної власності" від 23 серпня 2016 року № 585 ліквідовано Державну службу інтелектуальної власності та покладено на Міністерство економічного розвитку і торгівлі завдання і функції з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Тобто, функції і повноваження з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності перейшли до Міністерства економічного розвитку і торгівлі, яке є правонаступником Державної служби інтелектуальної власності в зазначеній частині. Міністерство економічного розвитку і торгівлі України змінило своє найменування на Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

Відповідно до п. 2.3 Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 10 січня 2002 року № 10, у процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості, зокрема, щодо визнання свідоцтва недійсним повністю або частково (абз. 12 вказаного пункту).

Згідно п. 2.4 Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг підставою для внесення відомостей до реєстру визначено, зокрема, рішення судових органів.

На підставі наведених положень закону, суд визнає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, позовну вимогу щодо зобов`язання Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України внести відповідні зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно визнання недійсним свідоцтва України № НОМЕР_1 від 25 січня 2017 року повністю щодо всіх послуг 41 класу МКТП та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів , зокрема, юридичних осіб.

Суд вважає, що звернення позивача до суду з позовом про визнання недійсним спірного знаку відповідає способу захисту, що передбачений нормами чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, оскільки судом задоволено позов у повному обсязі з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню сума витрат у розмірі 31306 грн. 00 коп. , з яких 6306 грн. 00 коп - сума судового збору та 25000 грн. 00 коп. - сума витрат на підготовку експертного висновку.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Компанії Інтернешнл Файненшл Репортінг Стандедс Фаундейшн (International Financial Reporting Standards Foundation) до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва України № НОМЕР_1 від 25 січня 2017 року на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1", задовольнити.

Визнати недійсним повністю свідоцтво України № НОМЕР_1 від 25 січня 2017 року на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1", власником якого є ОСОБА_1 .

Зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості про визнання недійсним свідоцтва України № НОМЕР_1 від 25 січня 2017 року на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1", власником якого є ОСОБА_1 та опублікувати відомості про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Позивача суму витрат у розмірі 31306 грн. 00 коп.

Повне рішення суду складено 29 вересня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Суддя