Справа № 463/4685/17 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/811/867/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Шандри М.М., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна між співвласниками в натурі, припинення права спільної часткової власності, визнання права приватної власності на майно, -

ВСТАНОВИЛА:

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2020 року позов - задоволено частково.

Виділено ОСОБА_4 зі спільної часткової власності в натурі 3/8 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме наступні приміщення: 1-4 - житлову кімнату площею 15,0 кв.м; 1-5 - кухню площею 13,9 кв.м., в якій зобов`язати її замурувати дверний проріз, що з`єднує коридор з :кухнею 1-5; горище над приміщеннями виділеними їй на першому поверсі, зобов`язавши її влаштувати на горищі перегородку із легких неспалимих будівельних матеріалів; а також вбиральню «Гу» та огорожу № 1 відповідно до висновку експертного інженерно-технічного дослідження № 22-17 від 12.09.2017.

Зобов`язано ОСОБА_4 згідно з висновком експертного інженерно-технічного дослідження № 22-17 від 12.09.2017 для приведення виділених приміщень у житловому будинку до вимог будівельних норм влаштувати прибудову підсобних приміщень (передпокою та санвузла) до житлового будинку розміром у плані 2,0 м х 4,27 м., влаштувавши з прибудови дверний проріз для входу в приміщення внутріквартирного коридору, який влаштувати у виділеному приміщенні кухні 1-5, та з прибудови вхід у виділену частину горища.

Виділено ОСОБА_4 зі спільної часткової власності в натурі 3/8 частки земельної ділянки (кадастровий номер № :05:001:0030) на АДРЕСА_1 , а саме земельну ділянку площею 375 кв.м., що позначена у таблиці № 3 до висновку експертного інженерно-технічного дослідження № 22-17 від 12.09.2017 із врахуванням його доопрацювання від 14.03.2018 жовтим кольором, геометричними розмірами по периметру проти руху годинникової стрілки від точки Б: по огорожі 19,38 м.; 1,43 м.; 18,38 м.; 7,45 м.; по лінії розподілу 18,74 м.; 4,55 м.; 5,14 м.; по лінії розподілу, яка проходить посередині стін першого поверху 8,14 м.; по лінії розподілу 5,63 м.; по межі 12,22 м.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, що розташовані на АДРЕСА_1 .

В решті вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 640 грн. сплаченого судового збору

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що шляхом внесення недостовірних відомостей, що стосуються встановлених дат проходження та реєстрації процесуальних дій суду втручанням в роботу АСДС в частині розподілу суддів порушено порядок визначення судді для розгляду справи М463/4685/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 «Про поділ майна між співвласниками в натурі, припинення спільної часткової власності та визнання права приватної власності на майно».

Вказує, що справа №463/4685/17 за позовом ОСОБА_4 отримана до розгляду неповноважним суддею В.Мармашом, в чому має місце істотне порушення норм процесуального права щодо складу суду, чим відповідача, ОСОБА_5 , а отже і його, як правонаступника, позбавлено права на розгляд справи на встановлений законом незалежний та справедливий суд, гарантований ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.5 5 Конституції України, ч.1ст.7 ЗУ «Про суд та судоустрій», п.1 ч.З ст.2 ЦПК України, інших законодавчих актів.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2020 року скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 на підтримання апеляційних скарг, представника ОСОБА_10 - ОСОБА_11 на їх заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як зазначено у ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

З роз`яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у пунктах 6, 7 своєї постанови №7 від 04 жовтня 1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", вбачається, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК Української РСР (аналогічне положення міститься і в ст. 364 ЦК України), це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК УРСР (таке ж саме правило зазначене і в ст. 357 ЦК України) ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_4 є власником 3/8 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , яке набула на підставі договору дарування ОСОБА_12 зазначеної частини будинку від 10.08.2017, зареєстрованого в реєстрі за № 2840 та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я., що підтверджується також витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 94251215 від 10.08.2017.

Одночасно ОСОБА_4 є власником 3/8 частин земельної ділянки на АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки № :05:001:0030), яке набула на підставі договору дарування ОСОБА_12 зазначеної частини земельної ділянки від 10.08.2017, зареєстрованого в реєстрі за № 2834 та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я., що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 94248472 від 10.08.2017.

Зазначені договори дарування на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції є чинними, у зв`язку з чим на них поширюється презумпція правомірності правочину.

Оспорювання відповідачем у судовому порядку дій щодо реєстрації земельної ділянки на АДРЕСА_1 та присвоєння їй відповідного кадастрового номеру, доводи щодо невідповідності меж новозареєстрованої земельної ділянки визначеним у державному акті на право власності на землю, щодо допущених порушень під час складення та ведення поземельної книги, як і факт звернення до органу досудовового розслідування з приводу неправомірних, на думку відповідача, дій окремих службових осіб ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», не можуть бути підставою для висновку про нікчемність відповідних договорів дарування, оскільки зазначені обставини можуть бути встановлені лише у судовому рішенні, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що до 2004 року вказаний житловий будинок із земельною ділянкою належали на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.12.1978 на праві спільної часткової власності в рівних частках двом співвласникам ОСОБА_5 , ОСОБА_13 .

На підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2006, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 квітня 2007 та ухвалою Верховного Суду України від 26 листопада 2007 спірний будинок поділено між його співвласниками ОСОБА_13 та ОСОБА_5 з виділенням кожному в користування окремих приміщень і зобов`язанням сторін провести роботи з перепланування, в тому числі як за рахунок ОСОБА_13 , так і за рахунок ОСОБА_5

ОСОБА_5 на момент її смерті на праві власності належало 1/2 частина житлового будинку із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційними довідками з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 65039942 від 04 серпня 2016, № 93006984 від 27 липня 2017 та № 98027320 від 21вересня 2017, право власності на 1/8 частину вказаного житлового будинку та земельної ділянки після смерті ОСОБА_13 нею не було оформлено, при цьому вчасно було подано заяву про прийняття спадщини, однак 26 вересня 2016 державним нотаріусом четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Ж.С. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку та земельної ділянки на АДРЕСА_1 .

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 квітня 2016, яке набрало законної сили, було задоволено позов ОСОБА_12 до ОСОБА_5 та визнано за ОСОБА_12 право власності на 3/8 частини будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому судом встановлені наступні обставини, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи, фактичного поділу будинку на підставі рішення суду від 18 грудня 2006 проведено не було, і частина будинку, що виділена спадкодавцю, не була зареєстрована як окремий об`єкт нерухомості, що виключає можливість видачі свідоцтва про право на спадщину з правом конкретного користування приміщеннями згідно з рішенням суду про поділ. Визначальним для поділу будинку є проведення державної реєстрації на майно як на окремий, новостворений об`єкт нерухомості, і оскільки така не була проведена, правовий статус нерухомого майна після відкриття спадщини продовжує існувати в статусі спільної часткової власності, і саме в такому статусі воно підлягає спадкуванню. З огляду на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, таке право підлягає визнанню в судовому порядку. Разом з тим, з огляду на обов`язковість судових рішень, а також враховуючи, що в розумінні ст. 1218 ЦК України до спадкоємців переходять не лише права, але й обов`язки спадкодавця, відповідач у справі на даний час не позбавлена можливості провести поділ будинку згідно рішення суду від 18. грудня 2006 року з отриманням в користування тих приміщень, які виділені їй судовим рішенням.

Після смерті ОСОБА_5 09 січня 2019 єдиним спадкоємцем останньої за заповітом, який подав заяву про прийняття спадщини, є відповідач ОСОБА_1 . При цьому станом на час розгляду справи судом він не оформив до кінця спадкові права після смерті матері, й не отримав свідоцтва про право на спадщину як на належні останній 1/2 частину житлового будинку із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , так і належну її попереднику у спірних правовідносинах ОСОБА_13 1/8 частину спірного житлового будинку із земельною ділянкою, права на яку нею у встановленому порядку також не були оформлені.

Таким чином, оскільки право власності позивачки на 3/8 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та 3/8 частин земельної ділянки на АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки № :05:001:0030) зареєстровано у встановленому законом порядку, а право власності відповідача на решту житлового будинку та земельної ділянки на АДРЕСА_1 у встановленому порядку не оформлено по даний час, зазначена обставина перешкоджає, проведенню поділу житлового будинку та земельної ділянки на АДРЕСА_1 в порядку, передбаченому ст. 367 ЦК України.

Водночас, право позивачки на виділ належної їй частини житлового будинку та земельної ділянки, яке передбачене ст. 364 ЦК України, не може бути обмежене внаслідок зволікання з боку відповідача в оформленні спадкових прав після смерті ОСОБА_13 та ОСОБА_5 .

При встановлених обставинах, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення частково позову ОСОБА_4 у спосіб виділу її частки (3/8) у праві спільної часткової власності на будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку на АДРЕСА_1 .

Як встановлено судом, сторони не можуть домовитися з приводу виділу вищевказаного нерухомого майна, оскільки відповідач заперечує проти позову та заперечує саму наявність підстав для такого виділу. При цьому суд першої інстанції врахував, що між попередниками сторін у спірних правовідносинах був склався фактичний порядок користування будинком, в результаті чого рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18.12.2006 спірний будинок було поділено між його співвласниками ОСОБА_13 та ОСОБА_5 з виділенням кожному окремих приміщень і зобов`язанням сторін провести роботи з перепланування, яке однак не було виконано, однак зберігає чинність.

Верховним Судом України у постанові від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 висловлена правова позиція, відповідно до якої визначальним для поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Висновком експертного інженерно-технічного дослідження судового експерта Мельника О.П. № 22-17 від 12 вересня 2017 із врахуванням його доопрацювання від 14 березня 2018 запропоновано лише один варіант поділу в натурі житлового будинку АДРЕСА_1 , який передбачає незначний відступ від частки позивача у бік її зменшення, у зв`язку з чим пропонується стягнути з відповідача на користь позивача 9852 грн. грошової компенсації відступу від ідеальної частки, та один варіант поділу в натурі земельної ділянки на АДРЕСА_1 без відступу від частки позивача.

Разом із тим, судом враховується, що висновок експертного інженерно-технічного дослідження № 22-17 від 12 вересня 2017 був поданий до суду одночасно із пред`явленням позову, однак позовної вимоги до відповідача про стягнення грошової компенсації відступу від ідеальної частки позивачем не заявлено. Діючи в межах заявлених позовних вимог та частково задовольняючи позов про поділ будинку та земельної ділянки в натурі у спосіб виділу частки позивача зі спільної часткової власності, суд першої інстанції не убачав правових підстав для стягнення з відповідача грошової компенсації відступу від ідеальної частки.

В цій частині рішення суду першої інстанції ОСОБА_4 не оскаржується.

Доводи відповідача щодо допущених експертом істотних порушень при складенні висновку експертного інженерно-технічного дослідження № 22-17 від 12 вересня 2017 суд першої інстанції підставно визнає необґрунтованими, оскільки судом вирішується питання про виділ майна позивача, а не поділ майна між сторонами, у зв`язку з чим права відповідача внаслідок такого виділу не порушуються. При цьому враховується, що відповідачем до суду не було подано інших висновків судової інженерно-технічної експертизи на стадії апеляційного перегляду на спростування висновку № 22-17 від 12 вересня 2017 року та не було заявлено відповідних клопотань про її призначення перед судом.

При цьому висновок експертного інженерно-технічного дослідження цілком обґрунтовано був складений експертом із врахуванням вимог рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2006 року, що набрало законної сили, яким вирішено провести реальний поділ будинку АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_13 (1/2 частки) та ОСОБА_5 (1/2 частки). Оскільки позивачці належить на праві власності 3/8, а не 1/2 будинку АДРЕСА_1 , а тому експерт запропонував виділити їй аналогічні приміщення до рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2006 року, окрім приміщення в підвалі під літ. 1 пл. 3,4 м.кв., під літ. 2 розмірами 1,55х3,03 м. пл. 4,7 м. кв.

Таким чином, у висновку експертного інженерно-технічного дослідження № 22-17 від 12.09.2017 запропоновано виділити позивачу зі спільної часткової власності в натурі 3/8 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме наступні приміщення: 1-4 - житлову кімнату площею 15,0 кв.м; 1-5 - кухню площею 13,9 кв.м. (зазначена корисна площа приміщень (з врахуванням площі під кахельними печами)), горище над приміщеннями виділеними їй на першому поверсі, а також вбиральню «Гу» та огорожу № 1 ; та 3/8 частки земельної ділянки (кадастровий номер № :05:001:0030) на АДРЕСА_1 , а саме земельну ділянку площею 375 кв.м., що позначена у таблиці № 3 до висновку експертного інженерно-технічного дослідження № 22-17 від 12.09.2017 із врахуванням його доопрацювання від 14.03.2018 жовтим кольором, геометричними розмірами по периметру проти руху годинникової стрілки від точки Б: по огорожі 19,38 м.; 1,43 м.; 18,38 м.; 7,45 м.; по лінії розподілу 18,74 м.; 4,55 м.; 5,14 м.; по лінії розподілу, яка проходить посередині стін першого поверху 8,14 м.; по лінії розподілу 5,63 м.; по межі 12,22 м.

Крім того, у висновку експертного інженерно-технічного дослідження № 22-17 від 12 вересня 09.2017 для приведення виділених приміщень у житловому будинку до вимог будівельних норм пропонується замурувати дверний проріз, що з`єднує коридор з :кухнею; влаштувати на горищі перегородку із легких неспалимих будівельних матеріалів; влаштувати прибудову підсобних приміщень (передпокою та санвузла) до житлового будинку розміром у плані 2,0 м х 4,27 м., влаштувавши з прибудови дверний проріз для входу в приміщення внутріквартирного коридору, який влаштувати у виділеному приміщенні кухні 1-5, та з прибудови вхід у виділену частину горища.

Відповідно до ст. 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

При цьому, як вбачається із висновку експертного інженерно-технічного дослідження № 22-17 від 12 вересня 2017, запропоновані експертом переобладнання спрямовані на приведення виділених приміщень у житловому будинку до вимог будівельних норм згідно з ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», ДБН 360-92** «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень».

Таким чином, перешкоди для проведення запропонованих експертом перепланувань в будинку з метою виділу частки позивача в натурі відсутні, й обов`язок із проведення зазначених робіт слід покласти на позивача як ініціатора виділу її частки в будинку в натурі.

У відповідності до вимог ст. 364 ЦК України після виділення в натурі частки позивача у спільній частковій власності її право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, що розташовані на АДРЕСА_1 припиняється.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про розгляд його справи неповноважним суддею Мармашем В.Я. не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Згідно ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2017 року (четвер) задоволено заяву суддів Лакомської Ж.І. про самовідвід (т.1 а.с.52).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Личаківського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2017 року (вівторок) було визначено головуючого суддю Мармаша В.Я. (т.1 а.с.53).

Тобто повторний автоматизований розподіл справи був проведений у розумний строк, після належного її оформлення секретарем та передачі в канцелярію суду.

Даних про несанкціоноване втручання в роботу Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та в автоматизований розподіл справ матеріали справи не містять

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Шандра М.М.

Приколота Т.І.