Справа № 128/977/19
РІШЕННЯ

Іменем України

02.06.2020 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого- судді Саєнко О.Б., при секретарі- Бойко А.А,

за участю: позивача- ОСОБА_1 , відповідача- ОСОБА_2 , представника відповідача- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 «про визнання недійсними свідоцтв про придбання будинку з публічних торгів, постанови та актів « про передачу майна стягувачеві» та витребування майна з чужого незаконного володіння» , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору- Центральний відділ державної служби м. Вінниця ТУЮ у Вінницькій області,-

УСТАНОВИВ:

16.04.2019 позивач звернувся з вищевказаним позовом до Вінницького районного суду, який після його неодноразових обґрунтував тим, що вироком Хмельницького обласного суду від 13.02.2000 року, він був засуджений за ч.3 ст. 125, ч.2 ст.17, п «Г» ст.93, ч.2 ст. 145, ч.3 ст.206, ч.2 188-1 КК України до 11 років позбавлення волі; з нього стягнуто на користь ОСОБА_4 - 49 506,32 гривень матеріальної шкоди, та 15 000 гривень моральної шкоди, а на користь ОСОБА_2 - 15 000 гривень моральної шкоди.

Вказує, що в ході досудового розслідування в кримінальній справі № 2-6/00 слідчим у порядку забезпечення цивільного позову було накладено арешт на його майно - домоволодіння з господарськими будівлями, яке розташоване в АДРЕСА_1 , автомобіль ВАЗ 2107 реєстраційний номер НОМЕР_1 та рушницю.

Вважає, що за вироком суду на це майно повинно було звернуто стягнення присудженої матеріальної шкоди.

Зазначає, що йому відомо, що на підставі постанови про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу від 11.07.2002 , затвердженої відділом Державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції в м. Вінниця та акту про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу від 11.07.2002 , належне йому домоволодіння в с. Зарванці передано у власність ОСОБА_4 та його дружині ОСОБА_2 , згідно відповідних свідоцтв, вартість переданого стягувачам майна була оцінена в 63 873 гривень.

Вказує, що згідно з листом Регіонального сервісного центру у Вінницькій області МВС України від 21.11.2017 року, транспортний засіб «ВАЗ- 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 23.06. 2001 року на підставі рішення ДВС Вінницького УЮ знято з обліку для реалізації, а накладений на нього арешт був знятий. З того часу він вже не являється власником зазначеного транспортного засобу.

Вважає, що кошти від продажу належного йому автомобіля також повинні бути зараховані в рахунок погашення боргу за вищезазначеним вироком Хмельницького обласного суду.

Вказує, що його борг за вищезазначеним вироком суду повністю відшкодовано, однак згідно з постановою «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника» від 26 вересня 2017 року, підписаною головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця ГУЮ у Вінницькій області, з його доходів належить здійснювати відрахування у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу 51 263,75 гривень ОСОБА_4 та Центральному відділу ДВС міста Вінниця. Постанову винесено в рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа №2-6/00, виданого Хмельницьким обласним судом 06.05.2000 на виконання вищевказаного вироку.

Зазначає, що він звернувся до Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Вінниця ГУЮ у Вінницькій області та просив надати йому офіційну відповідь, на якій підставі державний виконавець, виносячи постанову від 26.09.2017, зазначила в ній всю суму боргу, зазначену у виконавчому листі та не врахувала ті суми, які вже були повернуті стягувачам за рахунок реалізації належного йому майна. Листом №10084/1526-25 від 31 січня 2018 року начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниця його повідомлено про те, що даний відділ реалізацію його майна не проводив, та будь-які відомості про реалізацію мого майна у відділі відсутні. В цьому ж листі зазначено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, тому дослідити та надати будь-які копії матеріалів не представляється можливим.

Вказує, що на його запит листом ВООБТІ від 13.02.2018 , його повідомлено, що раніше належний йому будинок на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.2002 належить ОСОБА_5 . Відомостей про те, хто продав їй зазначений будинок, йому на запит адвоката не надали, пославшись на те, що такі відомості можуть бути витребувані лише на запит суду.

Вважає, що майно вилучено у нього- незаконно, а громадянка ОСОБА_5 заволоділа його будинком без належної правової підстави.

01.11.2019, через канцелярію суду, від позивача ОСОБА_1 надійшла позовна заява (доповнена) ( Т.1 а.с.184-189), яка мотивована тим, що після отримання судом витребуваних документів позивач вперше був ознайомлений з Постановою про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу від 11.07.2002 та Актами про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу від 11.07.2002, належного йому домоволодіння в селі Зарванці у власність ОСОБА_4 та його дружині ОСОБА_2 .

На думку позивача, вищезазначені постанова та акти є незаконними, оскільки ні про відкриття виконавчого провадження, в рамках якого, начебто було реалізоване належне йому нерухоме майно, ні про продаж майна шляхом проведення прилюдних торгів, ні про те яким чином і ким буде оцінюватись майно, ні про передачу майна стягувачеві відділом ДВС Ленінського районного управління юстиції в м. Вінниця ні він, ні його родичі не повідомлялись. А в самій постанові не зазначено, в рамках якого виконавчого провадження ця постанова була винесена, та коли воно було відкрито.

Вказує, що в матеріалах кримінальної справи Хмельницького обласного суду щодо його засудження відсутні будь-які відомості про те, що на виконання вироку в частині відшкодування шкоди було реалізоване належне йому нерухоме майно та передане стягувачеві в рахунок погашення боргу. А сам ОСОБА_4 , звернувшись до ДВС з виконавчим листом на виконання вище зазначеного вироку суду та в 2017 році, підтвердив тим самим, що раніше таке виконавче провадження не відкривалось.

Вважає, що при видачі відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_2 постанови та актів « Про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу», було порушено норми законодавства оскільки, ні оцінка, ні переоцінка майна, ні організація продажу майна з прилюдних торгів державним виконавцем не проводилась, а він, як сторона виконавчого провадження про вищезазначені виконавчі дії не повідомлявся.

Таким чином, позивач, з урахуванням уточнив свої позовних вимог, просить суд:

-визнати недійсними постанову «Про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу» від 11.07.2002 року, затверджену відділом Державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції в м. Вінниця та Акти «Про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу» від 11.07.2002 року, видані тим же відділом державної виконавчої служби, домоволодіння АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_4 та його дружині ОСОБА_2 ;

-визнати недійсними свідоцтво про придбання жилого будинку з публічних торгів, посвідчене приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О. 23 липня 2002 року, згідно з яким ОСОБА_4 належить право приватної власності на 74,81% жилого будинку з прибудовою та господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 ;

-визнати недійсними свідоцтво про придбання жилого будинку з публічних торгів, посвідчене приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О. 23 липня 2002 року, згідно з яким ОСОБА_2 належить право приватної власності на 16,62% жилого будинку з прибудовою та господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 ;

-витребувати із незаконного володіння ОСОБА_5 на його користь житловий будинок з прибудовою та господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1

16.07.2019 через канцелярію суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява (Т.1 а.с. 97-100), відповідно до якої на думку позивача сімейство ОСОБА_6 незаконно, злочинним способом заволоділо його нерухомим майном, а саме приватною садибою у АДРЕСА_1 .

Вказує, що його приватне майно відповідно до чинного законодавства України після проведення ним чи членами його сім`ї, дійсної експертної оцінки майна, необхідно було реалізувати через прилюдні торги.

Вважає, що його приватну садибу у незаконний спосіб через махлювання, фальсифікацію та рейдерство у нього та членів його сім`ї викрадено.

Зазначає, що нотаріус Дробаха В.О. сфальсифікував вищезазначені у незаконний спосіб без прилюдних торгів та дійсної експертної оцінки нерухомого майна (садибу) і передав сім`ї ОСОБА_6 . Також нотаріусом не вказана та не врахована вартість земельної ділянки, на якій розташована садиба.

Вказує, що вісімнадцять років він отримував завідомо неправдиві відповіді від ДВС про якісь залишки боргу. В січні 2018 позивач отримав відповідь за підписом ОСОБА_7 № 10084/15.26-25 від 31.01.2018, де вказано, що ніяких експертних оцінок по його приватному майну та прилюдних торгів не проводилось.

Зазначає, що він звернувся до суду щоб отримати відповідь де його приватне майно, хто його у нього викрав, кому і за скільки перепродав, де кошти від продажу та хто їх присвоїв? Коли йому повернуть його приватну садибу, викрадену у нього у незаконний спосіб і хто сплатить йому завдані матеріальні у 200 000 гривень матеріальні та моральні збитки, завдані його здоров`ю за 18 років.

20.12.2019, через канцелярію суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява (Т.1 а.с.195-200), з якої убачається, що він просить суд визнати недійсними, незаконними прилюдні торги та повернути йому викрадену у нього збудовану ним його приватну садибу по АДРЕСА_1 та компенсувати йому матеріальні та моральні збитки викладені раніше у його клопотанні.

23.04.2020, через канцелярію суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява (Т.2 а.с.28-31), яка мотивована тим, що при прилюдних торгах ДВС відкриває окремий рахунок на котрий поступають кошти від торгів і ДВС з цього рахунку з акумульовані кошти направляє на погашення виконавчих проваджень. Там мали бути і автомобіль і мисливська рушниця і майно, викрадене з квартири, гаража та садиби.

Вказує, що ніяких рахунків не відкривалося згідно з відповіддю ДВС в грудні 2019, це підтверджує те, що працівник ДВС ОСОБА_8 , сім`я Слободянів з приватним нотаріусом Дробахою, перевищуючи свої посадові повноваження, сфальсифікували все в одному екземплярі.

Зазначає, що якщо лот не продається на протязі 2-х місяців, а черговість лотів виставляє боржник, проводиться уцінка лотів, як правило на 30% в присутності боржника чи його уповноваженого представника, чого не було, а це грубе порушення моїх прав як громадянина. А якщо лот не продається вдруге, то він уціняється ще на 20% і первинне право на викуп лота по такій ціні це власника, боржника.

Вказує, що ОСОБА_8 грубо порушив чинне законодавство, не поставивши його до відома та у незаконний спосіб, перевищуючи свої посадові повноваження, у незаконний спосіб передав його новозбудовану приватну садибу сім`ї ОСОБА_6 .

Зазначає, що відповідно до заяв та винесених постанов всі суми для нарахування виплат з нуля, тобто жодної гривні від вилученої та переданої садиби сім`ї ОСОБА_6 не враховано, як не враховано жодної гривні від вилученого у нього приватного автомобіля та мисливської рушниці, майна з квартири, гаража та приватної садиби.

Вказує, що ОСОБА_2 у 2014 році написала заяву до ДВС, на підставі якої ДВС винесла постанову №41376950 згідно з листом № 83037/15.26-25/14 від 15.12.2017 за підписом начальника відділу ДВС Горобчук В.Ю. і на протязі 2014-2017 він сплатив її повністю борг із пенсії, що підтверджує лист начальника управляння юстиції у Вінницькій області Чорнобай О.Ю. від 07.12.2017 .

Зазначає, що якби був дійсний арешт садиби, а не викрадення її у незаконний спосіб у нього, то ДВС згідно з чинним законодавством України виїхали на місце, зробили опис майна, яке там знаходилось в присутності власника та надала один екземпляр власнику.

Просить суд визнати сфальсифіковані матеріали по експертній оцінці на прилюдних торгах та передачі сім`ї ОСОБА_6 його садиби у АДРЕСА_1 не дійсними та повернути його родині нерухому власність, яку він збудував разом із своєю сім`єю з заявленими раніше у заявах завданими матеріальними та моральними збитками на протязі 20 років.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги та усі подані ним письмові заяви підтримав, просив позов задовольнити з підстав зазначених у них. Також суду зазначив, що претензій до відповідача ОСОБА_5 у нього не має, раніше він її не знав, а лише коли в ході розгляду цієї справи він з нею познайомився. В свою чергу, претензії у нього до ДВС оскільки він вважає їх дії в ході проведення виконавчих дій незаконними , також вважає незаконними дії нотаріуса Дробахі В.О. , який на його розсуд сфальсифікував у незаконний спосіб без прилюдних торгів та дійсної експертної оцінки нерухомого майна (садибу) і передав сім`ї ОСОБА_6 , а також до відповідачів ОСОБА_6 , які на його розсуд двічі з нього за виконавчими листами отримали грошові кошти у рахунок відшкодування шкоди за вироком суду.

Також, 20.08.2019, через канцелярію суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява з якої убачаються наступні пояснення по справі позивача.

Так, позивач зазначає, що представник відповідача - ОСОБА_3 в судовому засіданні свідомо намагалася ввести суд в оману щодо фактичних обставин справи, а саме ОСОБА_3 надала завідомо неправдиві свідчення про те, що після його появи на присадибній ділянці по АДРЕСА_1 , яку він сам збудував та яку у нього без прилюдних торгів у незаконний спосіб привласнила сім`я ОСОБА_6 , як так жодної гривні на погашення богу не направлено. Що відповідач ОСОБА_5 виштовхувала його з садиби, а він виривався та про те, що сільська рада після його появи не надавала ОСОБА_5 певних довідок.

Зазначає, що в спростування даних відомостей, ним було відібрано від сусідів відповідні заяви ( Т.1 а.с.133-134).

Вказує, що коли він прийшов до відповідача ОСОБА_5 , то вони сиділи в бесідці та розмовляли, він їй показував оскаржувані свідоцтва та пояснював їй, що вона могла купити даний житловий будинок або у нього особисто або через прилюдні торги, після чого вона йому пояснила, що вона купила дану земельну ділянку на прилюдних торгах, про що позивач також склав відповідних акт .

Відносно сфальсивікованої довідки сільської ради, позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_5 по сфальсифікованій довідці у свій час подала на ОСОБА_9 у якої він купив земельну ділянку за готівку - в суд, мотивуючи її тим, що ОСОБА_10 у неї 4 сотки землі і земельна ділянка повинна бути в розмірі 10 соток. Голова сільської ради на судовому засіданні викрив її брехню відповідними дійсними даними. Відповідач ОСОБА_5 судовий процес не виграла, тому до неї і відповідне ставлення у сільській раді.

Зазначає, що у 1999 його було незаконно засуджено на 10 років позбавлення волі та у 2007році він був звільнений умовно-достроково.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, суду показала, що вона та відповідач ОСОБА_4 являються чоловіком і дружиною. В липні 1999 ОСОБА_1 приїхав до них додому , постріляв собак, будинок. На той час проживала в будинку її баба, якій було 70 років, в будинку вони закінчували робити ремонт, та в будинку також був працівник, який закінчував ремонт. Він їх виманив з будинку, бабушку, закрив в гаражі та підпалив будинок. Коли приїхали пожежники. Він погрожуючи, забороняв гасити пожежу і вимагав, щоб приїхав господар будинку ОСОБА_4 він з ним розбереться. На наступний день він був арештований. Всі обставини установлені вироком суду, який набув законної сили та за яким ОСОБА_1 був визнаний винним та засуджений.

Зазначила, що у них згорів будинок, покрівля, драбина, бабушка була в тяжкому стані перестала розмовляти. Після пожежі в будинку не можливо було проживати.

Вказала, що на той час вони жили в одному дворі, спілкувалися, вона бачила як після затримання органами поліції позивача, його дружина, кума вивозили речі (меблі, техніку) з будинку, тому твердження позивача, що органи ДВС вилучали його речі- не відповідає дійсності. Особисто вони його речей не брали, бо їм було не до цього.

Коли проводилось досудове розслідування, дійсно накладались арешти на майно ОСОБА_1 .

Зазначила, що дружина позивача працювала головним бухгалтером на той час вони мали зв`язки з працівниками поліції. Також у ОСОБА_1 в ході розгляду кримінальної справи був захисник, як дружина так і захисник писали масу скарг до різних правоохоронних органів, тому цим особам було відомо про наявність виконавчого провадження , про проведені публічні торги , тощо. Дійсно ОСОБА_1 перебував під вартою, але його дружина та адвокат знали про продаж будинку на торгах, тому якщо б вважали, що торги пройшли у незаконний спосіб, вони мали можливість оскаржити дії ДВС.

Вказала, що вона була в будинку с. Зарванці до тих подій, коли вона побачила будинок вдруге, в ньому було змінено вікна, повністю демонтована система опалення, замінено міжкімнатні двері, тобто стояла гола коробка, криша і одні двері.

Зазначила, що в той час експертна оцінка даного будинку проводилася детально. При оцінці будинку були адвокати, була дружина позивача. Вважає, що хата була оцінена навіть дорожче, ніж фактично коштувала, тому коли будинок був виставлений на прилюдні торги, її за 2 торгів бажаючих купити не було.

Вказала, що згідно діючого на той час положення та інший закон « При виконавче провадження», якщо прилюдні торги не проведено 2 рази, ДВС пропонує стягувачу прийняти арештоване майно по тій ціні, яка була двічі уцінена. Даний будинок, після другої уцінки ( 15 %) від ціни будинку 62 636 гривен. Жоден нотаріус не посвідчив би договору купівлі продажу, якби у документах ДВС були порушення, тому даний будинок був їм переданий. Позивач не сподівався, що вони його заберуть по зменшеній вартості, оскільки це було значно менше ніж сума до стягнення, яка була визначена за вироком суду. Це єдине, що вони отримали з відшкодування. Де автомобіль позивача та інше майно їй не відомо.

Зазначила, що станом 02.10.2002 ринкова вартість даного будинку складала 45 900 гривень, а не 200 000 доларів США, як про це стверджує позивач, тобто вони його отримали за 62 636 гривень, а продали за 45 900 гривень. Що стосується земельної ділянки, на той час 1999-2000 земельна ділянка не була приватизована позивачем, а тому вона не може іти в будь-які його розрахунки.

Вказала, що вони продали даний будинок, бо він їм потрібен не був.

Що стосується стягнення, то згідно вироку суду, загальна вартість шкоди до стягнення складала 95 000 гривень, з яких 62 636 гривень вони отримала від продажу будинку позивача, залишок на 2003 рік 26 710, 63 гривень.

Зазначила, що за той період, коли позивач відбував покарання, їм було частково ним відшкодовано за рахунок проданого будинку позивача, а після того, як позивач досяг пенсійного віку та йому була призначена пенсія, вони звернулися до ДВС та надали виконавчі листи. Всі відрахунки, коли було відкрите виконавче провадження, погашений частково борг було враховано, а оскільки вони не мають права у виконавчі листи вносити зміни, тому вони були подані в тому вигляді, як були видані судом , а ДВС проводила відрахування .

Вказала, що в 2018-2019 ОСОБА_1 звертався до Хмельницького апеляційного суду та оскаржував дії ДВС, але йому було відмовлено.

Зазначила, що станом на даний час борг погашено з переплатою приблизно у 200 грн.

Тому вона вважає, що позовні вимоги є безпідставними, також усно заявила про застосування строків позовної давності на звернення до суду позивачем із даним позовом.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 в судовому засіданні також позовні вимоги не визнала, суду показала, що в ході судового розгляду даної справи позивач ОСОБА_1 неодноразово зазначав суду , що у нього претензій до ОСОБА_5 не має, але в свою чергу він заявив позовну вимогу про витребування із незаконного володіння ОСОБА_5 на його користь житловий будинок з прибудовою та господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 , який на законних підставах купила ОСОБА_5 та в якому вона проживає з 2002 року. Отже вважає , що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем та в силу положень , викладених в ч.2 ст. 388 ЦК України, яка передбачає, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, -вказаний будинок не може бути у неї витребуваний.

Також представником відповідача ОСОБА_3 подано письмову заяву про застосування строків позовної давності, яку мотивовано тим, що вимоги позивача ґрунтуються на факті придбання ОСОБА_5 в 2002 житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджено нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу. При цьому, позивач ОСОБА_1 визнає той факт, що даний житловий будинок з господарськими спорудами було реалізовано державною виконавчою службою в порядку примусового виконання вироку суду від 13.02.2000 в частині відшкодування засудженим ОСОБА_1 шкоди, завданої ним в результаті скоєння злочину. Позовом зазначено, що «в ході досудового розслідування в кримінальній справі № 2- 6/00 слідчим в порядку забезпечення цивільного позову було накладено арешт на майно» - домоволодіння в с АДРЕСА_1 , автомобіль ВАЗ 2107. «За вироком суду на це майно повинно було звернуто стягнення присудженої матеріальної шкоди». «Отже, я вважав, що мій борг за вищезазначеним вироком суду повністю відшкодовано».

Вказує, що позов містить посилання на постанову про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу від 11.07.2002 та акту про передачу майна від 11.07.2002.

Зазначає, що безперечним є той факт, що зазначені обставини, що мають значення для вирішення даної справи, відбулись в 2002 році. Безспірним є також і те, що дані обставини були достовірно відомо позивачу ОСОБА_1 .

Вказує, що в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 визнав факт звільнення з місць позбавлення волі в 2007 в зв`язку з відбуттям ним покарання, призначеного вироком суду.

Вважає, що зміст позову та матеріали даної цивільної справи свідчать про те, що з часу придбання у власність ОСОБА_5 вказаного житлового будинку на законних підставах (нотаріально посвідчений договір, укладений у відповідності з вимогами чинного законодавства) та користування даним об`єктом нерухомості (без будь-яких перешкод з боку третіх осіб) минуло 17 років. Інші обставини свідчать, що з часу набуття у власність в 2002 даного житлового будинку з господарськими спорудами власницею ОСОБА_5 в повному обсязі на протязі всього періоду повно реалізуються всі правомочія власника, що визначені законом - володіння, користування, розпорядження, а законна власниця - ОСОБА_5 з 2002 , оселившись тут разом з матір`ю, постійно проживають в садибі, де зареєстровано їх місце проживання.

Зазначає, що ОСОБА_5 утримує будинок в належному стані, обробляє земельну ділянку, на якій розташовані споруди садиби. В 2007 власниця житлового будинку приватизувала присадибну ділянку. Всі витрати по утриманню садиби ОСОБА_5 як єдиний власник будинку.

Вказує, що жодних звернень, претензій від ОСОБА_1 за цей період з 2002 не було, тому ОСОБА_11 з 2002 є єдиним законним власником вказаної нерухомості, яка в повному обсязі на протязі цих 17 років реалізує всі свої права, надані законом їй, як єдиній власниці.

Просила суд відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову в зв`язку з закінченням строків позовної давності (Т.2 а.с.43-44).

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_12 надав суду заяву про слухання даного судового засідання у його відсутності, у підготовчому засіданні заявив , що відповідач ОСОБА_4 не визнає позовні вимоги позивача.

Представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору- Центральний відділ державної служби м. Вінниця ТУЮ у Вінницькій області - до судового засідання не з`явився по невідомим для суду причинам, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином, заяв про відкладення до суду не надходило.

Суд, з урахуванням міркування присутніх учасників справи, які не заперечували, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, які не з`явилися до судового засідання.

Вислухавши вступне слово учасників справи, вивчивши позов, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності докази, суд дійшов висновку, що позов є не обґрунтованим та таким, що підлягає відмові у задоволені, виходячи з такого.

Судом установлено, що вироком Судової колегії в кримінальних справах Хмельницького обласного суду від 03.02.2020 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, які передбачені ч.3 ст.125, ч.1 ст. 17, п «г» ст.93, ч.2 ст. 145, ст.100, ч.2 ст 206, ст. 189-2, ст. 42 КК України до остаточного покарання у виді 11 років позбавлення волі. В тому числі стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 3 000 гривень моральної шкоди; 49 506, 32 гривень матеріальної шкоди; ОСОБА_4 та ОСОБА_2 по 15 000 гривень моральної шкоди ( Т.1 а.с.11-16).

З копії свідоцтв про придбання жилого будинку з публічних торгів від 23.07.2002 посвідчених приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О., які зареєстровані в реєстрі за №№910,912, судом установлено, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5" Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення, прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999 року за № 745/4038, на підставі постанови про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу від 11.07.2002 року, затвердженої відділом Державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції м. Вінниці 11.07.2002 року, Акта про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу від 11.07.2002 року, посвідчено , що ОСОБА_4 , , який мешкає в АДРЕСА_2 , належить право приватної власності на частину майна, що становить 74,81 % на суму 47 782, 5 гривень; ОСОБА_2 , яка мешкає в АДРЕСА_2 , належить право приватної власності на частину майна, що становить 16,62 % на суму 10 616,76 гривень. Майно складається з одного жилого цегляного будинку з прибудовою, житлово площею 85,5 кв.ц., позначеного на плані літерою А, та господарських будівель: сарай-баня літ. «Б», вбиральня- душ літ. «В», теплиця з металевого каркасу літ. «Б1», огорожа № 1-3, які знаходяться в АДРЕСА_1 . Вартість жилого будинку з господарськими будівлями згідно висновку № 14 судової будівельно- технічної експертизи складає 63 873 гривень. Жилий будинок господарськими будівлями раніше належав гр. ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого Вінницькою районною державною нотаріальною конторою 11 лютого 1994 року за реєстром №/1-426, зареєстрованого :в Комунальному підприємстві "Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" 14 лютого 1994 року за № 523. ( Т.1 а.с.17-18, 124, 127).

Постановою державного виконавця Бойко І.Г. від 11.007.2002 передано непродане майно, а саме, цілий житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці, житловою площею 85,5 кв.м. зазначений на плані літерою А та господарські будівлі: цегляні: сарай-баня літ. «Б», вбиральня- душ літ. «В», теплиця з металевого каркасу літ. «Б1», огорожа № 1-3, що належить боржнику, громадянину ОСОБА_1 , на підставі договору дарування від 11.02.1994 року, посвідченого Державним нотаріусом Надольською Т.П. завідуючою Вінницької районної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-426, ВООБТІ від 14.02.1994 року за № 523, за оцінкою, за якою було передано на реалізацію в рахунок погашення боргу громадянам, що заявили про своє бажання залишити непродане майно за собою, пропорційно по-74,73%, відповідно до залишку боргу. ОСОБА_4 -/74,73%/ на суму 47782,50 гривень, що складає 74,81% будинку з господарськими спорудами; ОСОБА_2 - /74,73%/ на суму 106 16,76 гривень, що складає 16,62% будинку з господарськими спорудами. ОСОБА_13 - /74,73%/ на суму 5473,74 гривень, що складає 8,57 % будинку з господарськими спорудами (Т.1 а.с.125).

Згідно двох актів про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу непродане майно, а саме, цілий житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 , який виставлявся на прилюдні торги та протягом трьох місяців передане арештоване майно не продане - відповідно до часток, які зазначені вище, передано відповідачам ОСОБА_14 та ОСОБА_2 , які майно прийняли ( Т.1 а.с.126,128).

З копії договору купівлі продажу жилого будинку від 02.10.2002 посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О., зареєстрованого в реєстрі за №1747, убачається, що ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_13 (продавці) продали, а ОСОБА_5 покупець купила цілий житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці, житловою площею 85,5 кв.м. зазначений на плані літерою А з відкритою верандою «а», балконом, ганком та господарські будівлі: сарай-баня літ. «Б», вбиральня- душ літ. «В», теплиця з металевого каркасу літ. «Б1», огорожа № 1-3 ( Т. а.с.220). Даний договір ОСОБА_5 зареєструвала в ВООБТІ, про що свідчить копія відповідного реєстраційного посвідчення ( Т.1 а.с.221).

Постановою державного виконавця від 27.05.2003 виконавче провадження, з виконання виконавчого листа по кримінальній справі Хмільницького обласного суду від 03.02.2000 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 3000 грн. на користь ОСОБА_15 закінчено (Т.1 а.с.138).

Згідно листа Апеляційного суду Хмельницької області віл 26.11.2007, адресованого Саулко В ОСОБА_16 М. убачається, що у матеріалах кримінальної справи не має висновку №14 будівельно-технічної експертизи Вінницької торгово-промислової палати, яка проводила експертну оцінку приватного будинку, який розташований в с. Зарванці Вінницького району. Можливо така експертиза проводилась за клопотанням державної виконавчої служби м. Вінниці, яка реалізовувала будинок в рахунок погашення боргу. У справі знаходяться лише два висновки експерта щодо визначення розміру збитків майна, пошкодженого пожаром (будинку в АДРЕСА_3 ) ( Т.1 а.с.202).

Постановою державного виконавця Шумер О.В. від 26.09.2017, яка винесена у виконавчому провадженні №54607686 постановлено звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у УПФУ у м. Вінниця; здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу 51263, 75 гривень за наступними реквізитами:Борг в розмірі 46 506,32 грн перераховувати ОСОБА_4 на поштову адресу : АДРЕСА_4 ;виконавчий збір в розмірі 4650,63 гривень та витрати виконавчого провадження в розмірі 106,80 грн: одержувач Центральний відділ ДВС міста Вінниця, код одержувача 40143408, МФО 820172, р/р НОМЕР_2 в ДКСУ у м. Київ. Заборгованість по в/п НОМЕР_3 ДВ 14; зобов`язати підприємство, установу, організацію, фізичну особу, фізичну особу - підприємця здійснювати відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховувати кошти у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення; зобов`язати підприємство, установу, організацію, фізичну особу, фізичну особу - підприємця щокварталу надсилати виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України;попередити відповідальну особу за утримання коштів з боржника про відповідальність за ненадання таких відомостей без поважних причин; заборонити відповідальній особі за утримання коштів з боржника самостійно змінювати порядок стягнення суми боргу та розмір відрахувань ( Т.1 а.с.31). Дану постанову скеровано позивачу ОСОБА_1 , відповідачу ОСОБА_4 та до управління пенсійного фонду - 06.09.2018 № 6967015.26.-25/8, про що свідчить відповідний супровідний лист ( Т.1 а.с.32).

Згідно листа від 07.12.2017 № С-425/2.2/2/01-24 Головного ТУЮ у Вінницькій області адресованого ОСОБА_17 В.М. убачається, що згідно інформації, наданої Центральним відділом державної виконавчої служби міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області установлено, що у вказаному відділі перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-6/2000 від 06.05.2000, виданого Хмельницьким обласним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15 000,00 грн. моральної шкоди. Кошти за виконавчим документом стягнуто з пенсії боржника в повному обсязі в зв`язку з чим, державним виконавцем 26.09.2017 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, копію якої направлено сторонам, а копію з оригіналом виконавчого листа до Вінницького міського суду Вінницької області. Вказана постанова у встановленому Законом порядку не оскаржувалась. Крім того, до відділу 31.08.2017 на примусове виконання надійшов виконавчий лист №2-6/2000 від 06.05.2000, виданий Хмельницьким обласним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди в розмірі 49 506,32 грн.

Згідно заяви стягувача стягненню підлягає 46 506,32 гривень. Державним виконавцем 04.09.2017 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено сторонам. До відділу 20.09.2017 надійшла заява ОСОБА_4 щодо утримання заборгованості із пенсії боржника без перевірки майнового стану останнього. Державним виконавцем 26.09.2017 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, копію якої направлено для виконання до Управління пенсійного фонду України в м. Вінниці. Згідно вказаної постанови до стягнення підлягає 51263,75 грн. (46506,32 грн. боргу за виконавчим документом, виконавчий збір в розмірі 10% від суми стягнення - 4650,63 грн. та витрати виконавчого провадження в сумі 106,80 грн.). Щодо питання про накладення арешту на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 . Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що відносно суб`єкта ОСОБА_1 зареєстровано обтяження на вищевказане майно відповідно до реєстраційних номерів № НОМЕР_4 на підставі повідомлення від 22.06.2000 ДВС Ленінського району та №5358783 на підставі повідомлення від 10.07.2000 ДВС Ленінського району. Разом з цим, щодо підстав накладення обтяження на квартиру АДРЕСА_6 , щодо реалізації будинку за адресою: АДРЕСА_1 та транспортного засобу надати інформацію не можливо, оскільки строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих до архіву, відповідно до вимог п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, становить три роки та в подальшому підлягають знищенню (Т.1 а.с.205-206).

Відповідно до листа від 31.01.2018 №10084/15.26-25 Центрального відділу державної служби м. Вінниця ТУЮ у Вінницькій області адресованого Саулку В.М. убачається , що 31.08.2017 на виконання до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця надійшов виконавчий лист Хмельницького обласного суду за № 2-6/2000 від 06.05.2000 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 49 506,32 грн матеріальної шкоди. Відповідно до заяви стягувача стягненню підлягає 46 506,32 гривень, відповідно до відмітки на виконавчому листі у ВК №98 проведено стягнення в розмірі 835,61 гривень. 04.09.2017 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника та направлено запити до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області для виявлення рухомого та нерухомого майна належного боржнику. Згідно відповіді Пенсійного фонду України за N9 боржник перебуває на обліку в УПФУ в м. Вінниці, розмір пенсії 1197,43 грн. Згідно відповідей з ПФУ, ДФС України боржник доходи не отримує, не працює , на обліку в органах ДПС не перебуває. Згідно відповіді на запит від 04.09.2017 за №57022 Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області за боржником в реєстрі сільськогосподарська техніка не зареєстрована. 20.09.2017 до відділу надійшла заява від стягувача - ОСОБА_4 про проведення стягнення боргу із пенсії боржника без перевірки майнового стану. 26.09.2017 винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в розмірі 106,80 грн. та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію , стипендію та інші доходи боржника та направлено до УПФУ у м. Вінниці для проведення відрахування із пенсії боржника в розмірі 50% до погашення боргу в розмірі 46 506,32 грн, виконавчого збору в розмірі 4650,63грн та витрат виконавчого провадження в розмірі 106,80 грн. (Т.1 а.с.19).

Згідно листа від 13.02.2018 №612/1/01-7/18 з КП «ВООБТІ» судом убачається, що станом на 31.12.2012, право власності на житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 , зареєстровано Комунальним підприємством « Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_5 , на підставі Договору купівлі - продажу від 02.10. 2002 року ( Т.1 а.с.20).

10.09.2018 позивач ОСОБА_1 звернувся до Міністра юстиції України зі скаргою, якою просив: зробити запити де його є приватне майно, хто його розпродав та розікрав, за які суми воно було продано і кому. На четвертій сторінці скарги він вказав юридичні адреси куди суд направляв запити та надати йому відповіді; надати йому відповідь чому квартира по АДРЕСА_7 , до якої він немає ніякого відношення незаконно знаходиться під арештом, що є грубим порушенням ст.48, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження»; коли йому ОСОБА_18 поверне незаконно вирахувані кошти з його пенсії відповідно до її злочинних Постанов та відшкодує йому моральні та завдані його здоров`ю збитки; чому після винесеної ухвали суду, який скасував винесену злочинну Постанову ОСОБА_18 і надалі ОСОБА_19 продовжують своїми незаконними діями вираховувати з його пенсії кошти, 10 % з яких собі на премію. Чому вона не звільнена з роботи за ігнорування ухвали суду; чи є місце таким діячам як ОСОБА_20 та ОСОБА_21 в державній службі? Ні його родині, ні будь-якому пересічному платнику податків такі діячі як ОСОБА_20 та ОСОБА_21 не потрібні ( Т.1 а.с.26-30).

Постановою державного виконавця Сиридюк Т.В. від 06.09.2018, яка винесена у виконавчому провадженні №54607686 постановлено звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у УПФУ у м. Вінниця; здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу 43 704,76 гривень, інша частина даної постанови має аналогічний зміст вищезазначеної постанови від 26.09.2017 ( Т.1 а.с.33).

30.05.2019 ОСОБА_4 звернувся до начальника ДВС про прийняття до примусового виконання виконавчого листа № 2-6-2000 виданого 06.05.2000 Хмельницьким обласним судом ( Т.1 а.с.135,136,139-143).

Постановою державного виконавця Сиридюк Т.В. від 10.06.2019 , яка винесена у виконавчому провадженні №59257828 відкрито виконавче провадження з виконавчого листа № 2-6-2000 виданого 06.05.2000 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 3 000 гривень ( залишок боргу 2 911,46 гривень) ( Т. 1 а.с. 107).

Постановою державного виконавця Сиридюк Т.В. від 11.06.2019 , яка винесена у виконавчому провадженні №59257695 відкрито виконавче провадження з виконавчого листа № 2-6-2000 виданого 06.05.2000 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 15 000 гривень моральної шкоди ( залишок боргу 14 557, 01 гривень) ( Т. 1 а.с. 103).

Згідно підписаних заяв ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , дані особи підтвердили той факт, що ОСОБА_1 хотів зайти до своєї садиби, яку він будував у них на очах, де наразі проживає ОСОБА_5 . Спочатку він прийшов до них та просив їх, щоб вони разом пішли з ним у двір, бо він хотів з нею порозмовляти та поживитися на свою садибу, вони відмовили йому у його проханні. ОСОБА_1 розмовляв з ОСОБА_5 та вона у нього запитувала, що він хоче від неї хоче, на що він їй сказав, що у нього до неї претензій не має, також він її повідоми про те, що він подав на сім`ю ОСОБА_6 в суд. Також с своїй окремій заяві ОСОБА_22 повідомила, що коли в будинок ОСОБА_1 заселилась ОСОБА_5 , у них виникли сварки та претензії щодо земельної ділянки, оскільки їх будинки знаходяться по сусідству, а частина сусідів взагалі з ОСОБА_5 не спілкуються ( Т.1 а.с.133-134).

Відповідно до копії статті з газети убачається, що старший державний виконавець Ленінського районного управління юстиції Бойко І.Г. перебував у розшуку ( Т. 1 а.с.201).

Згідно до листа Центрального відділу ДВС м. Вінниця Головного ТУЮ у Вінницькій області від 09.12.2019 № 133283/15.26-25/14 адресованого позивачу ОСОБА_1 убачається, що даний відділ ДВС позбавлений можливості надати позивачу копії документів оцінки арештованого майна , що підлягало реалізації, оскільки даним відділом ДВС реалізація майна, яке зазначено у заяві ОСОБА_1 не проводилось ( Т.1 а.с.223).

З копії заяви від 19.01.2020, підписаної ОСОБА_22 та ОСОБА_24 убачається, що вказані особи підтверджують той факт, що у 1999 в садибу ОСОБА_1 не відомо ким і на якій підставі заселився ОСОБА_25 , мешканець с. Зарванці Вінницького району. Сусід ОСОБА_26 - ОСОБА_27 їздив по селу з ОСОБА_28 та намагалися продати садибу ОСОБА_1 . Приїжджав двома вантажним авто та вивозив приватне майно і будівельні матеріали з садиби у невідомому напрямку ( Т.2 а.с.32).

Застосовую чи норми матеріального та процесуального право суд виходить з такого.

Відповідно до положень викладених в ч.1 ст. 2, ч.1 ст. 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі ч.ч.1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом, в межах заявлених позивачем позовних вимог, установлено, що згідно вироком Судової колегії в кримінальних справах Хмельницького обласного суду від 03.02.2020 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, які передбачені ч.3 ст.125, ч.1 ст. 17, п «г» ст.93, ч.2 ст. 145, ст.100, ч.2 ст. 206, ст. 189-2, ст. 42 КК України до остаточного покарання у виді 11 років позбавлення волі. В тому числі стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 3 000 гривень моральної шкоди; 49 506, 32 гривень матеріальної шкоди; ОСОБА_4 та ОСОБА_2 по 15 000 гривень моральної шкоди . Також даним вироку, з ОСОБА_1 у рахунок відшкодування шкоди завданої злочином, стягнуті грошові кошти і на інших потерпілих. ( Т.1 а.с.11-16).

Також судом установлено та позивачем не заперечувалося, що ході досудового слідства по розслідуванню вищевказаної кримінальної справи, слідчий наклав арешт на нерухоме та рухоме майно ОСОБА_1 , зокрема нерухоме майно , яке має значення по даній справі це житловий будинок з прибудовою та господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 , який належав на праві власності ОСОБА_1 .

Наказом від 27.10.1999 № 68/5 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 р. за № 745/4038 (втрата чинності від 18.01.2016, підстава - z1620-15) , в редакції N 11/5 ( z0182-00 ) від 23.03.2000 діючого на час виникнення правовідносин щодо примусового виконання виконавчих листів відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_29 , визначалися умови і порядок проведення прилюдних торгів з продажу квартир, будинків, підприємств як цілісного майнового комплексу, інших приміщень, земельних ділянок, що є нерухомим майном, на які звернено стягнення відповідно до чинного законодавства, а також розрахунків за придбане майно.

Так, у п. 1.2 зазначалося, що прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна за заявкою державного виконавця організовує і проводить спеціалізована організація, з якою відділом державної виконавчої служби укладено відповідний договір.

Пунктами 3.1. 3.2, 3.11.3.17 , передбачалося , що відділ державної виконавчої служби укладає із спеціалізованою організацією договір, яким доручає реалізацію майна спеціалізованій організації за визначену комісійну винагороду. Розмір комісійної винагороди визначається за погодженням сторін.

Спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається мінімальна початкова ціна майна, що виставляється на торги.

Спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

На прилюдних торгах можуть бути присутні інші особи за умови сплати вхідної плати, розмір якої визначається спеціалізованою організацією. Державний виконавець, стягувач, боржник (законні представники стягувача, боржника) можуть бути присутні на прилюдних торгах безоплатно. Державний виконавець має право бути присутнім на прилюдних торгах, але не може бути їх учасником.

У пунктах 4.2.,4.5.,4.6,4.7,4.9 зазначалося, що лот виставляється на торги за наявності не менше двох покупців.

Якщо протягом трьох хвилин після триразового оголошення стартової ціни покупці не висловлюють бажання придбати майно за ціною, оголошеною ліцитатором, то запропонований об`єкт продажу знімається з торгів і прилюдні торги за даним лотом не проводяться.

Повторні прилюдні торги проводяться не раніше ніж через місяць з часу проведення перших прилюдних торгів.

Порядок підготовки і проведення прилюдних торгів, визначений цим Положенням, є обов`язковим у разі проведення повторних торгів.

На повторних торгах стартова ціна лота може бути зменшена, але не більше ніж на 30%.

Якщо майно не було продане або прилюдні торги не відбулися, то майно знімається з прилюдних торгів.

У пунктах 7.1.,7.2,7.3,7.4, вказувалося на те, що прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися, у разі: відсутності покупців або наявності тільки одного покупця; якщо жоден із покупців не запропонував ціну, вищу за стартову ціну лота; несплати в установлений термін переможцем прилюдних торгів належної суми за придбане майно. У такому випадку майно реалізовується на наступних прилюдних торгах, які проводяться в порядку, визначеному цим Положенням.

Якщо прилюдні торги не відбулися, то спеціалізована організація в триденний термін повідомляє про це державного виконавця, стягувача і боржника.

Якщо прилюдні торги не відбулися двічі, то майно знімається з торгів, про що спеціалізована організація в триденний термін повідомляє державного виконавця, стягувача і боржника. Спори, що виникають при реалізації нерухомого майна, вирішуються у судовому порядку.

Отже згідно вище приведених вимог Наказу , передбачалося , що саме спеціалізована організація повинна була письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

В свою чергу, позивачем заявлені позовні вимоги до відповідачів- фізичних собі, які є неналежними відповідачами у спорах , що виникають при реалізації нерухомого майна в порядку примусового виконання процесуального рішення суду.

Так, судом установлено, що на виконання вищевказаного вироку суду , відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_2 видані виконавчі листи по кримінальній справі № 2-6/2000, видані 06.05.2000. В ході примусового виконання виконавчих листів на підставі : постанови державного виконавця від 11.07.2002 про передачу майна стягувачеві у рахунок погашення боргу; двох актів про передачу стягувачеві ( ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ) в рахунок погашення боргу від 11.07.2002, приватним нотаріусом Дробаха В.О. були посвідчені 23.07.2002 два свідоцтва про придбання житлового будинку з публічних торгів на ім`я ОСОБА_4 ( 74,81 %) та ОСОБА_2 ( 16,62%) відповідно до часток житлового будинку АДРЕСА_8 а.с. 124-128), який у подальшому - 02.10.2002 , ОСОБА_4 (75/100) , ОСОБА_2 (17/100) та ОСОБА_13 (8/100) продали , а ОСОБА_30 купувала на підставі договору купівлі- продажу посвідченого приватним нотаріусом Дробахою В.О. ( Т. 1 а.с.220) та який був зареєстрований в БТІ ОСОБА_30 - 01.11.2002 ( Т,1 а.с.221)

Отже, позивачем не надано суду належних, допустимих доказів, в обґрунтування позовних вимог позивача про визнання недійсними: постанову «Про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу» від 11.07.2002 , затверджену відділом Державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції в м. Вінниця та Актиів «Про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу» від 11.07.2002 , видані тим же відділом державної виконавчої служби, домоволодіння АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а також двох свідоцтво про придбання жилого будинку з публічних торгів, посвідчених приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О. 23 липня 2002 року.

Тому у задоволені цих позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до положень, викладених ст. 386 ЦК України , держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно до положень, викладених в ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскільки у судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем та не встановлено підстав зазначених у ч.1 ст. 388 ЦК України, тому у задоволені позовної вимоги позивача про витребування із незаконного володіння ОСОБА_5 на його користь житловий будинок з прибудовою та господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 , слід також відмовити .

Представником відповідача Аліфановою Л ОСОБА_16 І. подано заяву про застосування строків позовної давності (Т.2 а.с.43-44).

З огляду на те, що судом відмовлено позивачу у задоволенні позову по суті, тому суд не розглядає дану заяву по застосування строку позовної даності.

Відповідно до ст.141 ЦПК оскільки у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору підлягають залишенню за позивачем.

Керуючись ст.ст.263- 265, ЦПК України , Суд-

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 «про визнання недійсними свідоцтв про придбання будинку з публічних торгів, постанови та актів « про передачу майна стягувачеві» та витребування майна з чужого незаконного володіння» , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору: Центральний відділ державної служби м. Вінниця ТУЮ у Вінницькій області,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням положень, викладених в пункті 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положень, викладених в пункті 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 15.06.2020.

Суддя: О.Б. Саєнко