Провадження №2/193/13/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

27 жовтня 2020 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:

судді: Шумської О.В.

за участі секретаря судового засідання Мельникової Т,О.

позивача ОСОБА_1 представників позивача ОСОБА_2

ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел.Софіївка цивільну позовну заяву представника позивача Софіївського бюро правової допомоги Другого криворізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в особі ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

В обгрунтування позовної заяви, позивач вказує, що В серпні 2016р. сусід гр. ОСОБА_4 всупереч санітарним та будівельним нормам на межі земельних ділянок побудували господарську споруду, частина якої на 0.5 м розміщується на земельній його ділянці та змістили на гаку ж відстань шиферну огорожу, яка розмежовувала земельні ділянки, використовуючи таким чином 0,5 м земельної ділянки вздовж межі,

Внаслідок недотримання вимог добросусідства ОСОБА_4 він позбавлений можливості користуватись своєю земельною ділянкою. Порушення виставлених меж земельних ділянок, з боку суміжника, призвело до зменшення площі його земельної ділянки в натурі. Позивач неодноразово намагався домовитись з Відповідачем - ОСОБА_4 просив припинити зухвалу поведінку, демонтувати господарську споруду, яка частково розміщена на його земельній ділянці та встановити шиферну огорожу на колишнє місце. Відповідач відмовлявся від добровільного вирішення спору, продовжував порушувати вимоги нормативно-правових актів щодо користування земельними ділянками та порушував право на користування його земельною ділянкою. Відповідно до п.3.25* Державних будівельних норм 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1.0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

У червні 2017р. він звернувся до Софіївської селищної ради з проханням та заявою про вирішення земельного спору між ним та гр. ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_4 . На заяву Позивача від 02.06.2017р. (вх.№370) щодо вирішення земельного спору листом Софіївської селищної ради №394 від 06.06.2017р. надано відповідь, що саме 22.08.2016р. земельний спір був розглянутий комісією селищної ради, за результатами якого складено акт обстеження земельної ділянки та надано рекомендації у разі невирішення питання по-добросусідськи, звернутися до суду. Тобто дійсного вирішення земельного спору в органі місцевого самоврядування не відбулося. Вирішити питання по-добросусідськи позивачу з відповідачем не вдалося, тому керуючись ч.2 ст. 158 Земельного кодексу України, ст.4 Цивільного процесуального кодексу України позивач змушений звернутися до суду.

Ухвалою суду від 14.06.2019 р. було замінено первісного відповідача ОСОБА_5 на належного відповідача ОСОБА_4 (а.с.110).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, просив в позові відмовити.

Допитана в якості спеціаліста ОСОБА_6 , пояснила, що ними була проведена перевірка місцевості у 2016 р., порушень виявлено не було .

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути припинення дії, яка порушує право.

Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За положеннями ст.391 ЦК Українита ч.3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю земельною ділянкою.

Згідно ч.1ст.81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п.3.12, 3.13 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 18 травня 2010 року за № 376(далі Інструкція) закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Межі вкраплених у земельну ділянку інших земельних ділянок встановлюються та закріплюються межовими знаками в тому самому порядку, що і зовнішні межі такої земельної ділянки.

У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, вихід за межі заявлених предмету та підстав позову судом не допускається.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Зміст добросусідства розкрито в ст.103 ЗК України. Зокрема, згідно вказаної статті власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Як уже встановлено судом, у власності сторін знаходяться земельні ділянки, що межують між собою. При цьому, згідно з правовстановлюючими документами на земельні ділянки, технічної документації для відведення земельних ділянок, що підтверджується матералами справи (а.с.6-28, 85-103) дійсно сторони володіють земельними ділянками, що не заперечують учасники.

В судовому засіданні позивач наполягає на тому, що відповідач відповідач побудував сінник на його територіїї, а саме захопив 0.5 м його земельної ділянки.

В свою чергу відповідач вважає, що планування сінника та його конструкція обговорювалися раніше, він вже прибрав даний сінник та не заважає позивачу.

Таким чином, позивачем, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення відповідачем його права на користування земельною ділянкою, зокрема відповідних документів, які б встановили факт самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем станом на час звернення до суду, розмір площі самовільно захопленої ділянки, будь-яких приписів усунення виявлених порушень добросусідства,

Натомість відповідно до Акту обстеження земельної ділянки від 22.08.2016р. (а.с.25) позивачу було рекомендовано: гр. ОСОБА_1 замовити в землевпорядній організації відновлення (встановлення) двох поворотних точок для реального встановлення межі земельної ділянки між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 в присутності сусіда гр. ОСОБА_4 після встановлення (відновлення) межі вирішити питання відновлення огорожі між ділянками по добросусідськи. у разі не вирішення питання звернутися до суду, чого він не зробив.

Що стосується межі, то за цей час гр. ОСОБА_4 виготовив технічну документацію на свою присадибну земельну ділянку, тому необхідно користуватися земельними ділянками у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах, визначених поворотними точками, які по межі між ділянками є спільними. Також Софіївськлю селищною радою рекомендовано позивачу встановити поворотні точки, тобто закріпити межі своїх ділянок межовими знаками ( виконують такі роботи юридичні та фізичні особи, які отримали в установленому законом порядку ліцензії на проведення землевпорядних та земле-оціночних робіт) в присутності представника селищної ради, сусідів(а.с.26). Відповідачем надано в судове засідання копії документів, які підтверджують право власності та приймання передачі межових знаків на зберігання та списку межових знаків (а.с.89-90). Оглянувши матеріали справи, приймаючи до уваги матеріали, надані позивачем, а саме рішення Софіївської селищної ради (а.с.10-11), нечитабельна копія договору купівлі продажу (в якому відсутня дата) та нечитабельна копія витягу (а.с.13-14).

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що факт порушення відповідачем меж земельної ділянки не знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, будь яких доказів на встановлення вказаних у позовній заяві обставин суду не надано та в судовому засіданні не встановлено, тому суд дійшов висновку, що між учасниками відсутнє добросусідство, а тому позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовити, як необгрунтованих.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Відповідно до п. 3розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК Українизазначений строк продовжується на строк дії карантину, введеногопостановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211(з наступними змінами і доповненнями).

Повний текст рішення виготовлено 03 листопада 2020 року.

Суддя О.В.Шумська