Справа №461/7642/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участі:

секретаря судового засідання Цибулько О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання пунктів кредитного договору недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до кредитного договору №Р24.00405.004512164, укладеного 07.11.2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 відповідачеві було надано кредит в розмірі 98960 грн. 00 коп., зі сплатою 1,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідач скористалася кредитними коштами, проте зобов`язання за договором належним чином не виконала, а саме заборгувала позивачеві кошти у розмірі 193951 грн. 83 коп., що складається з основного боргу - 77520 грн. 81 коп.; простроченого боргу - 18508 грн. 38 коп.; прострочених процентів - 3215 грн. 06 коп.; строкових процентів - 109 грн. 42 коп.; нарахована плата за обслуговування кредиту - 3404 грн. 22 коп.; простроченої плати за обслуговування кредиту - 74318 грн. 96 коп.; пені за несвоєчасне погашення платежів, нарахованої по 29.02.2020 року включно - 12561 грн. 18 коп. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом та понесені судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання пунктів кредитного договору недійсними. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07 листопада 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Р24.00405.004512164 згідно з яким позичальнику надано кредит у розмірі 98960,00 грн. Кредитні кошти надані на поточні потреби позичальника. Пунктом 1.4. кредитного договору визначено, що за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: - надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень, щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом, тощо; - надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; - опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку, тощо. Позичальник оплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Пунктом 6 кредитного договору встановлено графік щомісячних платежів за кредитним договором. А, пунктом 6.1. кредитного договору визначені щомісячні внески наведені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та сплата на транзитний рахунок № НОМЕР_1 . Графою «плата за обслуговування» визначений щомісячний розмір, який підлягає оплаті позичальником та визначений загальний розмір плати за обслуговування у сумі 189112,56 грн. Вважає, що пункти 1.4., 6 і 6.1. кредитного договору порушують права позичальника, як споживача послуг і суперечать нормам цивільного законодавства. Просить позовні вимоги задовольнити та визнати недійсними пункт 1.4 кредитного договору від 07.11.2018 р. №Р24.00405.004512164 та пункти 6 і 6.1. кредитного договору від 07.11.2018 №Р24.00405.004512164 в частині графи «плата за обслуговування» укладеного між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Ідея Банк» та ОСОБА_1 з дати його укладення.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21.09.2020 року відкрито спрощене позовне провадження.

26.10.2020 року до суду надійшли відзив на позовну заяву та зустрічна позовна заява від відповідача ОСОБА_1 .

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27.10.2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання пунктів кредитного договору недійсними прийнято до розгляду Галицького районного суду м. Львова. Позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання пунктів кредитного договору недійсними об`єднано в одне провадження. Клопотання ОСОБА_1 про перехід до розгляду справи у порядку загального позовного провадження задоволено. Відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання пунктів кредитного договору недійсними.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27.10.2020 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача за довіреністю у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, в якій зазначив, що справу просить розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча булла повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення судового засідання не надходило. До суду надійшов відзив на позовну заяву з якого вбачається, що відповідач частково заперечує позовні вимоги, просить відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення плати за обслуговування кредиту у розмірі 77723,18 грн. та штрафних санкцій у розмірі 4313,80 грн. посилаючись на наступне. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» послуги з обслуговування кредиту повинні надаватись безоплатно. Щодо застосування штрафних санкцій в розмірі 4313.80 грн., то вважає, що позивачем застосовано подвійне нарахування штрафу зі сторони позивача, що суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки позивач просить стягнути пеню та інші штрафна санкції. Просить задовольнити вимоги зустрічного позову та визнати недійсними пункт 1.4 кредитного договору від 07.11.2018 р. №Р24.00405.004512164 та пункти 6 і 6.1. кредитного договору від 07.11.2018 №Р24.00405.004512164 в частині графи «плата за обслуговування» укладеного між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Ідея Банк» та ОСОБА_1 з дати його укладення.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Судом встановлено, що 07.11.2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Р24.00405.004512164, згідно якого відповідач за первісним позовом отримала від банку кредит в розмірі 98960 грн. 00 коп., зі сплатою 1,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів /а. с. 7-10/.

Згідно довідки - розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №Р24.00405.004512164 від 07.11.2018 року борг становить 193951 грн. 83 коп., що складається з основного боргу - 77520 грн. 81 коп.; простроченого боргу - 18508 грн. 38 коп.; прострочених процентів - 3215 грн. 06 коп.; строкових процентів - 109 грн. 42 коп.; нарахована плата за обслуговування кредиту - 3404 грн. 22 коп.; простроченої плати за обслуговування кредиту - 74318 грн. 96 коп.; пені за несвоєчасне погашення платежів, нарахованої по 29.02.2020 року включно - 12561 грн. 18 коп. /а.с. 16/.

05.09.2019 року Акціонерним товариством «Ідея Банк» ОСОБА_1 направлено вимогу від 04.09.2019 року про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідної даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 календарних днів з дня направлення вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора /а.с.16/.

Згідно з положеннями ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За приписами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Кредитним договором між банком та позичальником чітко визначені умови відповідальності за повне або часткове невиконання сторонами умов договору.

Згідно з ч. 3 ст. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем фактично було укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав клієнту грошові кошти у кредит. Відповідач скористалася кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором виконала не у повному обсязі.

Однак позивачем, в розмір заборгованості, заявленої у позові, нараховану плату за обслуговування кредиту - 3404, 22 грн. та прострочену плату за обслуговування кредиту - 74318,96 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунків щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум, а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно п.1.4 договору кредиту № Р24.00405.004512164 від 07.11.2018 року та згідно із договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, яка включає в себе надання інформації за рахунками позичальника з використання засобі електронного зв`язку , а саме зі стаціонарних телефонів України, в контакт - центрі банку, шляхом направлення СМС - повідомлення щодо суми платежу за договором кредиту, зарахування платежу та погашення заборгованості за кредитом, надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника, опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із застосування різних каналів зв`язку тощо.

Пунктом 6 кредитного договору встановлено графік щомісячних платежів за кредитним договором.

Пунктом 6.1. кредитного договору визначені щомісячні внески наведені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та сплата на транзитний рахунок № НОМЕР_1 . Графою «плата за обслуговування» визначений щомісячний розмір, який підлягає оплаті позичальником та визначений загальний розмір плати за обслуговування у сумі 189112,56 грн.

Однак, всупереч до ч.1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якою надання інформації щодо кредиту відповідача має бути безоплатна, позивачем було встановлено плату за надання такої інформації.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватись будь - якою зустрічною оплатою збоку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично надання кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюються при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором , тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту - позивальнику.

Враховуючи наведене, Акціонерне товариство «Ідея Банк» не мало права встановлювати такий платіж у кредитному договорі, за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами.

Така умова договору є нікчемною та не потребує визнання недійсною.

Відповідно до частину 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини 2 статті 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором ( стаття 5 ЦПК України).

Зі змісту вказаної норми вбачається, що суд вирішуючи спір, не вправі допускати неправильного застосування норм матеріального права - незалежно від того, чи міститься посилання на таке неправильне застосування норм матеріального права в доводах сторін спору. Це не суперечить засадам змагальності сторін, оскільки даний принцип полягає у прояві в змагальності формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі , та забезпечує повноту досліджень обставин справи.

Правова позиція про те, що умова кредитного договору в частині встановлення платежу за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами - є нікчемною та не потребує визнанню недійсною , викладена у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 708/195/19 (провадження № 61-1789св19) та 01 квітня 2020р. у справі №583/3343/19 ( провадження №61-22778св 19).

Враховуючи наведені правові висновки, позовна вимога АТ «Ідея Банк» про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати платежів за обслуговування кредиту, є необґрунтованою і в цій частині позов задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, суд вважає позов АТ «Ідея Банк» підставним та підлягає до задоволення в частині стягнення основного та простроченого боргу, строкових та прострочених відсотків та пені за несвоєчасне погашення платежів у загальній сумі у розмірі, та водночас відмовляє у задоволенні частини вимог, що стосується стягнення плати за обслуговування кредиту.

Також суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, оскільки умови договору №Р24.00405.004512164, укладеного 07.11.2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 є нікчемними, що вбачається із законодавства та позиції Верховного суду, тому не потребують визнання їх недійсними.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача пропорційну задоволеним вимогам суму сплаченого АТ «Ідея Банк» судового збору в розмірі 1259,66 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 215, 509, 549, 610, 611, 1054 ЦК України суд -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, )суму боргу за кредитним договором - 116 228 грн. 65 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, )1259,66 грн. сплаченого судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання пунктів кредитного договору недійсними - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Повний текст рішення складено 27.10.2020 року.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Р. Юрків.