КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/5126/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Університету державної фіскальної служби України на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 10 вересня 2020 року у складі судді Саранюк Л.П.,

у справі за позовом Університету державної фіскальної служби України до ОСОБА_1 про стягнення грошового боргу,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року Університет державної фіскальної служби України звернувся у суд із позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_1 грошовий борг за надання освітніх послуг в розмірі 13 300 грн., пеню в сумі 1 562 грн. 32 коп. та витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10 вересня 2020 року цивільну справу № 367/5126/20 передано за підсудністю для розгляду до Садгірського районного суду м. Чернівців.

В апеляційній скарзі Університет державної фіскальної служби України посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу районного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги за змістом зазначено, що судом першої інстанції не враховано ч. 8 ст. 28 ЦПК України.

Вказано, що позивачем було вірно обрано територіальну підсудність, оскільки відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження Університету ДФС України є Київська область, м. Ірпінь, вул. Університетська, 31.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Статтями 27, 28, 30 ЦПК України врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.

Передаючи цивільну справу на розгляд до Садгірського районного суду м. Чернівців, суд першої інстанції виходив з того, що спір має розглядатися за місцезнаходженням відповідача відповідно до ст. 27 ЦПК України - АДРЕСА_1 .

Проте такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Частина 1 статті 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 8 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Зі змісту позову убачається, що позивач, керуючись положеннями ч.8 ст.28 ЦПК України, звернувся у суд з позовом, що виникає із договору, в якому зазначено місце виконання цього договору, а саме: Київська область, м. Ірпінь, вул. Університетська, 31 .

Між тим, на вказане районний суд належної уваги не звернув чим допустив порушенням норм процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині недотримання правил підсудності є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали районного суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що заявлений по справі позов підсудний Ірпінському міському суду Київської області, оскільки поданий у відповідності до ч. 8 ст. 28 ЦПК України за місцем виконання договору про надання освітніх послуг.

З огляду на викладене, висновки районного суду про необхідність передачі справу на розгляд до іншого суду є поспішними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі й направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду є порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала районного суду підлягає скасуванню з направленням справи до того ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Університету державної фіскальної служби України задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 10 вересня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до того ж суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: