№ 336/4896/20
пр. № 2/336/2783/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2020 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1 , третя особа Міністерство юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 р. до суду звернулось ПАТ «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.07.2018 р. з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь відповідача ОСОБА_1 стягнено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 45 698 грн. 55 коп.

На виконання вказаного рішення 12.02.2019 року Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України стягнуто 45 698 грн. 55 коп. Вказане стягнення проведено Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в розмірі більшому, ніж належить, оскільки воно здійснено без віднімання (утримання, зменшення) податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18% і військового збору в розмірі 1,5% на загальну суму 8911,22 грн.

В результаті примусового стягнення грошових коштів, ОСОБА_1 отримав без достатньої правової підстави зайві грошові кошти у вигляді належних до утримання з ПАТ «Запоріжжяобленерго» для перерахування до бюджету податків і зборів на загальну суму 8911,22 грн.

23.04.2020 р. позивач направив на адресу ОСОБА_1 вимогу про повернення безпідставно набутих коштів, проте відповідач не відшкодував кошти набуті ним без достатньої підстави.

Посилаючись на ст. ст. 18, 164 Податкового кодексу України, 1212,1215 ЦК України просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 8 911.22 грн. набуті без достатньої правової підстави, інфляційні нарахування в розмірі 351,67 грн., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 406,75 грн., а всього 9 669,64 грн.

Ухвалою суду від 02.10.2020 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач подав відзив на позов, за змістом якого заперечував проти його задоволення.

Позивачем подано клопотання про розгляд справи з викликом сторін посилаючись на ч.7 ст.279 ЦПК України.

Вивчивши клопотання позивача, суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки характер спірних відносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Інших клопотань сторонами не заявлено.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.07.2018 р. по справі №336/2302/18 з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь відповідача ОСОБА_1 стягнено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 45 698 грн. 55 коп. (а.с. 15). У вказаному рішенні не зазначено, що ця сума підлягає стягненню з відрахуванням зборів та обов`язкових платежів.

Згідно платіжного доручення №1588 від 12.02.2019 року перераховано ОСОБА_1 на виконання виконавчого листа №336/2302/18 від 14.09.18 р. з ПАТ «Запоріжжяобленерго» 45 698 грн. 55 коп. Тобто, стягнута сума, яка вказана у рішенні суду (а.с. 18).

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом приписів глави 83 ЦК України.

За змістом приписів глави 83 ЦК України для кондикційних зобов`язань, характерним є, зокрема, - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17.

За приписами частин першої та сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

В даному випадку ОСОБА_1 набув 45 698 грн. 55 коп. на підставі рішення суду, яке набуло законної сили, не скасоване, тому підстав вважати ці кошти безпідставно набутими у суду не має.

Доводи позивача про необхідність сплатити із вказаної суми податки та збори, не можуть бути враховані цим судом, оскільки це було предметом розгляду в суді по справі №336/2302/18, яка розглядалась в Шевченківського районному суді м. Запоріжжя. У випадку незгоди із рішенням суду ПАТ «Запоріжжяобленерго» як відповідач по справі мав право оскаржити вказане рішення, однак своїм правом на оскарження не скористався.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що позов є необґрунтованим, безпідставним та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.. 141, 142 ЦПК судові витрати, при відмові в задоволенні позиву,суд з відповідача не стягує.

Керуючись ст.ст. 134-142, 265,268, 280-284 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя Ю.А. Галущенко