ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року

м. Харків

справа №615/795/19

провадження № 22-ц/818/3368/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач: керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру в Харківській області, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконними наказів, скасування запису про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки

за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області

на рішення Валківського районного суду Харківської області від 04 березня 2020 року у складі судді Токмакової А.П.,-

в с т а н о в и в :

24 травня 2019 року керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області звернувся у суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконними наказів, скасування запису про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки, у якому просив визнати незаконним та скасувати: наказ Головного управління Держгеокадастру в Харківській області №3183-СГ від 10.03.2017 року про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської області, визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Харківській області №15708-СГ від 31.08.2017 про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,0000 га, в тому числі рілля площею 2,0000 га, (кадастровий номер :01:000:0355) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської області; скасувати запис про право власності №22697400 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер (кадастровий номер :01:000:0355), розташовану за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської області, зобов`язати ОСОБА_1 повернути на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер (кадастровий номер :01:000:0355), розташовану за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської області, судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 04 березня 2020 року в задоволенні позову керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області просить скасувати рішення Валківського районного суду харківської області від 04.03.2020 та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що прокурор не обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах та не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Зазначає, що у рішенні Конституційного суду України від 08.04.1999 визначено, що інтереси держави є оціночним поняттям, тому прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає в чому відбулось чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати функції держави у спірних правовідносинах.

Також зазначає, що судом першої інстанції не надана оцінка тому факту, що ОСОБА_1 отримав безоплатно у приватну власність 2 земельних ділянки з одним і тим же цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що прямо суперечить вимогам ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України. Також є невірним висновок суду першої інстанції, що Валківська міська рада Харківської області допустила помилку під час винесення рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 в частині визначення цільового призначення земельної ділянки, прийнявши до уваги припущення відповідача, які не підтверджено жодними доказами.

Вказує, що судом першої інстанції не надано оцінку доказам, які додано до матеріалів позовної заяви, з яких вбачається саме визначення цільового призначення спірних земельних ділянок.

Крім того, суд першої інстанції під час підготовчого засідання, без видалення до нарадчої кімнати, розпочав судовий розгляд по суті позову, що є порушенням ст. 189, 200 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що суд першої інстанції правомірно, всебічно та обґрунтовано, з дослідженням всіх обставин справи, прийшов до висновку, що спірні земельні ділянки відносяться до різних видів використання, що в розумінні ч.4 ст.116 ЗК України не може бути перешкодою під час безоплатної передачі земельних ділянок та відповідно порушенням чинного земельного законодавства, а також, що в даному випадку прокурор звертаючись з даним позовом не довів, що Валківська міська рада Харківської області та Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, не здійснюють захист інтересів держави, чи здійснюють його неналежно, а отже не довів підстав представництва.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастр у Харківській області просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відзив обґрунтовано тим, що з огляду на положення ст. ст. 118, 186, 186-1 ЗК України, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області при розгляді заяв громадян про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та, у подальшому, затвердження відповідного проекту землеустрою, не зобов`язане перевіряти використання чи не використання особою права безоплатної приватизації земельних ділянок у межах норм, передбачених ст. 121 ЗК України, як і не зобов`язане перевіряти наявність або відсутність у особи вже зареєстрованого речового права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Щодо позовної вимоги про скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 3183-СГ від 10.03.2017 року, яким гр. ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовною площею 2.0000 га. із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на Костівської сільської ради Валківського району Харківської області зазначає, що спірний наказ містить конкретний (індивідуальний) припис, звернений до гр. ОСОБА_1 - розробити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, погодити та затвердити останній і цей припис вже був реалізований шляхом розроблення проекту землеустрою, його погодження та затвердження, зазначений наказ є ненормативним (індивідуально-правовим) актом, який регулював правовідносини між сторонами, але вичерпав свою дію виконанням, тобто після розроблення, погодження та затвердження проекту землеустрою, таке рішення вичерпало свою дію шляхом виконання. Обраний Позивачем спосіб захисту порушених прав в частині визнання незаконним та скасування наказу про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не забезпечує реального захисту інтересів держави.

Також зазначає, що органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), який самостійно має право звертатися до суду з метою здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави, оскільки Головне управління Держгеокадастру у Харківській області є органом державної влади та одночасно територіальним підрозділом Держгеокадастру.

Між тим, керівником Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в позовній заяві не зазначено орган - Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та крім того не доведено, що вказаний орган не здійснює або здійснює неналежним чином свої повноваження.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст.367ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави, а посилання прокурора щодо порушення інтересів держави, які підлягають захисту відповідно до ст.4 ЦПК України, не знайшло свого підтвердження з наданих позивачем доказів. Суд вказував на відсутність порушень вимог чинного законодавства під час прийняття оскаржуваних наказів ГУ Держгеокадастру, який діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, зокрема, з дотриманням норм ст.ст. 116, 118 ЗК України, враховуючи, що будь-яких порушень інтересів держави під час приватизації ОСОБА_2 земельної ділянки не встановлено.

Такі висновки суду не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується даними посвідчення, виданого 30.04.2015 року Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України серії НОМЕР_1 .( а.с. 43).

ОСОБА_1 звернувся до Валківської міської ради з заявою, в якій просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства у м. Валки (а.с. 21).

Рішенням VІ сесії VІІ скликання Валківської міської ради Харківської області від 18 травня 2016 року за № 160 надано гр. ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови для забезпечення передачі у власність в порядку безоплатної приватизації, площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) та орієнтовно площею 0,0655 для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1 ( а.с. 22).

19 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Валківської міської ради з заявою, в якій просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 на території Валківської міської ради в межах населеного пункту Валківського району Харківської області та надати їх у власність ( а.с. 23).

Рішенням ХІІІ сесії VІІ скликання Валківської міської ради Харківської області від 23 грудня 2016 року за № 337 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 на території Валківської міської ради в межах населеного пункту Валківського району Харківської області, запропоновано ОСОБА_1 в місячний термін виготовити межові знаки встановленого зразка та забезпечити їх закладку в поворотних точках, Зазначено, що дане рішення є підставою для набуття права власності на земельні ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) та площею 0,0655 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані АДРЕСА_1 ( а.с. 24-25).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 22.04.2019 право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер :00:034:0060 площею 0,0655 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 , 02.03.2017 року зареєстровано за ОСОБА_1 ( а.с. 27-28).

Згідно висновку спеціаліста, який зроблено Приватним підприємством « Перспектива - Земля» на вимогу Дергачівської міської прокуратури в Харківській області щодо аналізу ринку продажу подібних земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, розташованих у Харківській області середня вартість подібних незабудованих земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, розташованих на землях Костівської с/ради Валківського району Харківської області площею 2,0000 га становить ( без урахування ПДВ),541622,00 грн. в розрахунку на 1 кв.м. 27,08 грн. ( а.с. 32).

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру Харківської області з заявою в якій просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтировною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державного резервного фонду за межами населеного пункту на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської області для подальшої передачі у власність, зазначивши, що правом на отримання земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства у межах норм, визначених Земельним кодексом України, не скористався. ( а.с. 40).

Наказом Головного управління Держгеокадастру в Харківській області від 20 березня 2017 року за № 3183-СТ надано дозвіл на розроблення проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району у Харківській області, орієнтировний розмір земельної ділянки 2,0000 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.(а.с. 38).

Згідно відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 2,000 га, НВ-017, що розташована за межами населеного пунктів Костівської сільської ради на території Валківського району Харківської області, яку бажає отримати ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, земельна ділянка знаходиться у державній власності. ( а.с. 46-48).

Наказом Головного управління Держгеокадастру в Харківській області від 31 серпня 2017 року за № 15708-СТ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської області, передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 2,000 га, в тому числі рілля площею 2,0000 га ( кадастровий номер :01:000:0355) із земель сільськогосподарсткого призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району у Харківській області. ( а.с. 5051).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обїєкта нерухомого майна станом на 22.04.2019 право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0355 площею 2 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою Харківська обл., Валківський район, с/рада Костівська, 27.09.2017 року зареєстровано за ОСОБА_1 ( а.с. 29-30).

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави, з огляду на таке.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18, у пункті 26 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (частина друга статті 4 ЦПК України).

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою (частина третя статті 56 ЦПК України).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, чинній на час звернення до суду).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті цього ж Закону).

Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу (пункт 70 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц). Тобто, суд самостійно перевіряє, чи справді відсутній орган, що мав би для захисту інтересів держави звернутися до суду з таким позовом як заявив прокурор. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц). Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини п`ятої статті 56 ЦПК України).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, зазначив, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Натомість прокурор зазначив, що є позивачем, бо Головне управління Держгеокадастру в Харківській області - є одним зі співвідповідачів, накази якого оскаржуються через недотримання вимог законодавства стосовно передання земельної ділянки в користування для ведення особистого селянського господарства. Цим прокурор обґрунтовував відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів саме у спірних правовідносинах, тобто, навів підставу для представництва інтересів держави.

З огляду на те, що прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, визначив ГУ Держгеокадастру у Харківській області одним зі співвідповідачів у справі та заявив вимогу про визнання незаконним і скасування його оскаржених наказів, помилковим є висновок суду першої інстанції про неможливість захисту прокурором інтересів держави за вимогами, які заявлено прокурором.

Тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та звернувся до суду як самостійний позивач.

Вказаний висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19).

Щодо розгляду справи по суті позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог прокурора, суд першої інстанції вказував на відсутність порушень вимог чинного законодавства під час прийняття оскаржуваних наказів ГУ Держгеокадастру, який діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, зокрема, з дотриманням норм ст.ст. 116, 118 ЗК України, враховуючи, що будь-яких порушень інтересів держави під час приватизації ОСОБА_2 земельної ділянки не встановлено.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так, крім іншого, звертаючись з позовом , прокурор просив визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Харківській області №3183-СГ від 10.03.2017 року про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської області.

Відповідно до правил статей 2, 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У §145 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Таку правову позицію Верховний Суд виклав в постанові 22 травня 2019 року у цивільній справі №310/7353/13-ц.

Також Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Положеннями статті 123 ЗК України визначено, що передача земельних ділянок відбувається шляхом прийняття рішення на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно з частиною шостою статті 186 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

З наведених норм можна зробити висновок, що набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно - починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування.

Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування. Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки дозвіл не є правовстановлюючим актом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 10 грудня 2013року у справі № 21-358а13 і від 07 червня 2016 року у справі № 21-1391а16, а також Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17 і від 25 вересня 2019 року у справі № 145/693/16-ц.

Колегія суддів приходить до висновку, що наказ Головного управління Держгеокадастру в Харківській області №3183-СГ від 10.03.2017 року, є актом, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання.

Таким чином пред`явлена вимога позивача про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Харківській області №3183-СГ від 10.03.2017 року про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської області не може бути задоволена, оскільки таке розпорядження органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію внаслідок виконання.

Натомість, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Харківській області №15708-СГ від 31.08.2017 про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,0000 га, в тому числі рілля площею 2,0000 га, (кадастровий номер :01:000:0355) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської області, з огляду на таке.

Звертаючись до суду із позовом про визнання незаконним і скасування наказу про передачу у власність відповідачеві земельної ділянки площею 2, 0000 га для ведення особистого селянського господарства та повернення вказаної земельної ділянки державі, прокурор посилався на те, що ОСОБА_1 вже реалізував своє право на безоплатне одержання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, набувши у власність земельну ділянку площею 0,0655 га за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами ЗК України.

Порядок отримання громадянами у власність земельних ділянок регламентовано нормами статей 116, 118, 121 ЗК України.

Відповідно до пункту «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі небільше 2,0 гектара.

Виходячи зі змісту частини четвертої статті 116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз за кожним видом використання.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Визначений статтею 118 ЗК України порядок передачі земельної ділянки у власність застосовується при умові дотримання вимог статей 116, 121 ЗК України.

Статтею 152 ЗК України регламентовано, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсним рішень, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом способів.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням ХІІІ сесії VІІ скликання Валківської міської ради Харківської області від 23 грудня 2016 року за № 337 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 на території Валківської міської ради в межах населеного пункту Валківського району Харківської області, запропоновано ОСОБА_1 в місячний термін виготовити межові знаки встановленого зразка та забезпечити їх закладку в поворотних точках, Зазначено, що дане рішення є підставою для набуття права власності на земельні ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) та площею 0,0655 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані АДРЕСА_1 кадастрові номери земельних ділянок :00:034:0060 та :00:034:0060 ( а.с. 24-25).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 22.04.2019 право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер :00:034:0060 площею 0,0655 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 , 02.03.2017 року зареєстровано за ОСОБА_1 ( а.с. 27-28).

Наказом Головного управління Держгеокадастру в Харківській області від 20 березня 2017 року за № 3183-СТ надано дозвіл на розроблення проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, , розташованої за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району у Харківській області, орієнтировний розмір земельної ділянки 2,0000 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.(а.с. 38).

Згідно відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 2,000 га, НВ-017, що розташована за межами населеного пунктів Костівської сільської ради на території Валківського району Харківської області, яку бажає отримати ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, земельна ділянка знаходиться у державній власності. ( а.с. 46-48).

Наказом Головного управління Держгеокадастру в Харківській області від 31 серпня 2017 року за № 15708-СТ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської області, передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 2,000 га, в тому числі рілля площею 2,0000 га ( кадастровий номер :01:000:0355) із земель сільськогосподарсткого призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району у Харківській області. ( а.с. 5051).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обїєкта нерухомого майна станом на 22.04.2019 право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0355 площею 2 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою Харківська обл., Валківський район, с/рада Костівська, 27.09.2017 року зареєстровано за ОСОБА_1 ( а.с. 29-30).

Таким чином ОСОБА_1 отримав безоплатно дві земельні ділянки, а саме: земельну ділянку кадастровий номер :00:034:0060 площею 0,0655 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0355 площею 2 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою Харківська обл., Валківський район, с/рада Костівська.

Приймаючи оспорювані накази, ГУ Держземагентства у Харківській області факт реалізації ОСОБА_1 права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не перевірило, порушило вимоги земельного законодавства, що призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності, а тому наказ, яким затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку у власність особи, яка таке право вже використала, є незаконним.

З урахуванням вимог статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі 525/1225/15-ц (провадження №14-6цс19).

Частина перша статті 21 ЦК України визначає, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Колегія суддів приходить до висновку про незаконність наказу Головного управління Держгеокадастру в Харківській області №15708-СГ від 31.08.2017 про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,0000 га, в тому числі рілля площею 2,0000 га, (кадастровий номер :01:000:0355) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської області. У зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог про визнання наказу незаконним та його скасування.

Також, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про скасування запису про право власності №22697400 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер (кадастровий номер :01:000:0355), розташовану за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської області та зобов`язання ОСОБА_1 повернути на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер (кадастровий номер :01:000:0355), розташовану за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської област.

Відповідно до частини другої ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 ч.6 ст. 37 цього закону, до Державного реєстру вноситься запис про скасування держаної реєстрації прав. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних (частина перша статті 12 Закону № 1952-IV).

Разом із тим, державній реєстрації підлягає саме заявлене право і державна реєстрація права здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, встановлених законом, зокрема, на підставі заяви про державну реєстрацію прав, поданої особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто, відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

До того ж навіть у випадку, коли суб`єкт державної реєстрації прав не допустив порушень законодавства при проведенні державної реєстрації права, це не є перешкодою для розгляду спору за цивільним позовом, задоволення якого є підставою для вчинення реєстраційних дій.

Такі правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 911/488/18 (провадження № 12-207гс18).

За встановлених обставин та з урахуванням того, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, а обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права, колегія суддів прийшла до висновку про те, що скасування запису скасування запису про право власності №22697400 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку є ефективним способом захисту порушених прав позивача, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення таких прав.

Позовні вимоги прокурора про зобов`язання ОСОБА_1 повернути на користь держави земельну ділянку також підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів вважає, що внаслідок задоволення позову положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції порушені не будуть, оскільки нею гарантується захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність. Тому для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16 лютого 2017 року, заява № 43768/07), пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, установивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю.

Водночас висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна.

У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, встановлені обставини та правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідачів критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема: поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 80 ЗК України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.

З огляду на наведене, положення частини першої статті 83, частини першої статті 84, статті 122 ЗК України, статей 1, 2, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, водні ресурси є об`єктами права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. У цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель з державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, 381-384, 389,390 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 04 березня 2020 року скасувати і ухвалити нове.

Позов керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Харківській області № 15708-СГ від 31.08.2017 року про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,0000 га, в тому числі рілля площею 2,0000 га, (кадастровий номер :01:000:0355) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської області.

Скасувати запис про право власності № 22697400 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0355, розташовану за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської області.

Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) повернути на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0355, розташовану за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської області.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення складено 23 листопада 2020 року.