Справа № 431/891/20
Провадження № 2/431/420/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

23 червня 2020 року м. Старобільськ

Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Форощука О.В.,

за участю секретаря Хорольської І.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільськ цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про виплату заборгованості за несвоєчасний розрахунок при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Старобільського районного суду Луганської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області про виплату заборгованості за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

В обґрунтування позову посилається на те, що він працював в тренінговому центрі ГУНП України в Луганській області з 27.04.2015 року по 03.09.2018 року на посаді старшого комірника та слюсаря-сантехніка. Був звільнений з посади 03.09.2018 року. Належні кошти при звільнені йому не були виплачені в повному обсязі. Затримка склала 492 дні з 28 вересня 2018 року по 23 червня 2020 року. Також не виплачена компенсація за невикористану відпустку в сумі 593,30 гривень. Відповідно до ст. 117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки склав 180711 грн. 60 коп. Просить визнати запис у наказі ГУНП в Луганській області № 405 о/с від 31.08.2018 року про його звільнення за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) «з виплатою компенсації за 18 днів невикористаної відпустки за фактично відпрацьований час з 07.11.2017 по 03.09.2018» незаконним, зобовязати відповідача змінити запис у наказі ГУНП в Луганській області № 405 о/с від 31.08.2018 року про його звільнення за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) «з виплатою компенсації за 18 днів невикористаної відпустки за фактично відпрацьований час з 07.11.2017 по 03.09.2018» на «з виплатою компенсації за 20 днів невикористаної відпустки за фактично відпрацьований час з 07.11.2017 по 03.09.2018», стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки у сумі 180711,60 грн., а також кошти за невикористану відпустку у розмірі 593,30 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали та просили його задовольнити, представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні, надав суду письмовий відзив на позовну заяву.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 на ім`я начальника ГУНП в Луганській області від 27.08.2018 року, ОСОБА_1 дійсно просив звільнити його з займаної посади за п. 1 ст. 36 КЗпП України з 03.09.2018 року, претензій щодо звільнення не мав.

Відповідно до копії витягу з наказу № 405 о/с від 31.08.2018 року, ОСОБА_1 , слюсара-сантехніка тренінгового центру Головного управління Національної поліції в Луганській області звільнено за ч. 1 ст. 36 КЗпП України, з 03.09.2018, з виплатою компенсації за 18 днів невикористаної відпустки за фактично відпрацьований час з 07.11.2017 по 03.09.2018.

Відповідно до розписки ОСОБА_1 від 03.09.2020 року, ОСОБА_1 отримав витяг з наказу № 405 о/с від 31.08.2018 року та трудову книжку від співробітників кадрового апарат, на момент 03.09.2018 року на лікарняному, у відрядженні та у відпустці не перебував, претензій не мав.

Відповідно до довідки щодо розрахунку кількості днів відпустки за фактично відпрацьований робочий період з 07.11.2017 по 03.09.2018, ОСОБА_1 на день звільнення 03.09.2018 року мав право на отримання компенсації за невикористану відпустку у кількості 18 діб.

Відповідно до копії розрахункового листа на оплату за дні невикористаної відпустки № 78/111/22-2019 від 04.09.2019 року, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за період з 01.09.2017 по 31.08.2018 складає 296,65 грн. Компенсація за дні невикористаної відпустки (18 днів) при звільненні становить 5339,70 грн.

Відповідно до копії довідки про повний розрахунок № 710/111/22-2019 від 04.09.2019 року, повний розрахунок по заробітній платі з ОСОБА_1 було проведено 27 вересня 2018 у сумі 3267,97 гр. Повний розрахунок по лікарняним за рахунок ФСС з ОСОБА_1 було проведено при отриманні відповідного фінансування з ФСС 01 жовтня 2018 у сумі 1365,77 грн.

Відповідно до копії рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 листопада 2018 року по справі № 431/5350/18, ОСОБА_1 звертався до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції (далі ГУНП) в Луганській області про виплату заборгованості за несвоєчасний розрахунок при звільненні, в якому просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 9 917 грн., моральну шкоду у розмірі 8 000 грн. та витрати на ліки у розмірі 3 451 грн. 18 коп. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про виплату заборгованості за несвоєчасний розрахунок при звільненні задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 7 346 грн. та моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

Постановою Луганського апеляційного суду від 12.03.2019 року рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 листопада 2018 року змінено, змінено розмір стягнутої з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 7346 грн. до 6978,70 грн. В іншій частині рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 листопада 2018 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Судова практика склалася таким чином, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку - він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Період відпустки ОСОБА_1 розраховується за формулою: 24 (дня відпустки на рік) : 354 (кількість робочих днів в році) * 296 (кількість відпрацьованих днів ОСОБА_1 за період роботи) = 20,07 днів. Тобто обидва надані суду розрахунку не вірні. Кількість днів відпустки встановлено під час судового засідання.

Рішенням суду від 26 листопада 2018 року вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 7346 грн. та моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Постановою Луганського апеляційного суду від 12.03.2019 року рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 листопада 2018 року змінено, змінено розмір стягнутої з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 7346 грн. до 6978,70 грн. В іншій частині рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 листопада 2018 року залишено без змін.

С позовними вимогами, викладеними в даному позові ОСОБА_1 під час розгляду цивільної справи № 431/5350/18 не звертався та предметом розгляду вони не були.

Суд звертає увагу, що згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає лише за умови не виплати з саме вини належних звільненому працівникові сум підприємством.

Під час розгляду справи № 431/5350/18 позивач не оскаржував кількість днів невикористаної відпустки на що мав право, а фактично погодився з кількістю у 18 днів. Всі належні суми, в тому числі за час затримки розрахунку, були стягнені та виплачені позивачу. Кількість невикористаних днів відпустки в 20 днів, а не в 18 днів встановлено під час даного судового засідання. На цій підставі суд робить однозначний висновок про відсутність вини відповідача в не нарахуванні компенсації за два додаткові дні відпустки. На цій підставі суд вважає за необхідне відмовити позивачу в частині позовних вимог щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні.

Також суд відмовляє в частині позовних вимог щодо внесення змін до наказу про звільнення позивача, оскільки сам наказ про звільнення фіксує лише факт звільнення та в подальшому не створює підстав для будь яких фінансових зобов`язань.

Проте, як встановлено в судовому засіданні, обрахунок днів невикористаної відпустки позивача відповідачем зроблений не вірно, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині, стягнувши на користь позивача 593,80 грн.

Посилання відповідача на порушення позивачем вимог ст. 233 КЗпП України не ґрунтуються на законі, оскільки у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на рахунок держави судовий збір у розмірі 2102 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про виплату заборгованості за несвоєчасний розрахунок при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 кошти за невикористану відпустку у розмірі 593 (п`ятсот дев`яносто три) грн. 30 коп.

Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог за необґрунтованістю.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь держави судовий збір в розмірі 2102 (дві тисячі) грн.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Старобільський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено та підписано 26 червня 2020 року.

Суддя О.В. Форощук