БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1616/19
Провадження № 2/497/74/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кодінцевої С.В.,

секретарів судового засідання Ковтун О.І., Стоянової І.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Державної казначейської служби України - Бєди Г.Г.,

прокурора - Дундер Е.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної Казначейської служби України, треті особи: Прокуратура Одеської області, Головне управління національної поліції в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с.1-11), який згодом уточнив в частині назви третьої особи (а.с.84-95), та просить постановити рішення яким стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної Казначейської служби України на його, позивача користь суму грошової компенсації моральної шкоди у розмірі 500 000.00 гривень.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області проводилось досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002027 від 07.07.2016 року за ст.191 ч.5 КК України.

18 жовтня 2016 року слідчим СВ Ізмаїльського ВП ГУНП України в Одеській області лейтенантом поліції Дучевим О.О. в рамках вище названого кримінального провадження йому, позивачу ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 жовтня 2016 року надано дозвіл на його, позивача затримання як підозрюваного у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, з метою приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

17 жовтня 2016 року о 9:30 годині начальником відділу Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області майором поліції ОСОБА_2 він, позивач був затриманий в районі с.Кирнички Ізмаїльського району, у той час коли направлявся на лікування в м.Одеса і доставлений до кабінету інтенсивної терапії Ізмаїльської ЦРЛ у зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайсуду Одеської області від 07 грудня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області Дучева О.О. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього, ОСОБА_1 ..

З середини жовтня 2016 року по лютий 2019 року його, позивача ОСОБА_1 неодноразово викликали повістками та по телефону до Ізмаїльського міськрайсуду Одеської області, слідчого відділу Ізмаїльського ВП ГУНП України в Одеській області Ізмаїльської місцевої прокуратури для проведення слідчих дій, роз`яснювали йому про відповідальність, яка передбачена ч.5 ст.191 КК України. На протязі більше двох років він, позивач, будучи людиною похилого віку, постійно переживав, хвилювався, нервував, що негативно позначалося на його здоров`ї.

22 лютого 2019 року прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури, молодшим радником юстиції Чемоширяновим О.В. було винесено постанову про закриття кримінального провадження відносно нього, ОСОБА_1 , за відсутністю в його діях складу кримінального злочину по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за № 0002027 від 07 червня 2016 року.

Таким чином, всього під слідством він, позивач перебував незаконно 2 роки 3 місяці та 5 днів.

Своїми незаконними рішеннями, діями (бездіяльністю) держава Україна, в особі СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області та Ізмаїльської місцевої прокуратури, завдала йому, позивачу, значної моральної шкоди та матеріальних збитків, внаслідок незаконного затримання, незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності.

Зазначений тривалий термін перебування під слідством за злочин, який він, позивач не вчиняв, став причиною виникнення у нього, позивача, моральних страждань, які, враховуючи характер заподіяного правопорушення, довготу викликаних та перенесених страждань, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, призвели до порушення сімейних зв`язків і стосунків з іншими людьми, неможливості відновлення його немайнових втрат, глибокого душевного неспокою, підвищення нервозності, погіршення сну в результаті пережитого, порушення звичайного способу та ритму життя, й інших негативних впливів.

Позивач стверджує, що він проживає в сільській місцевості, тривалий час обіймав керівні посади в селі, обирався народним депутатом, був необґрунтовано та незаконно звинувачений у привласненні чужого майна в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, у зв`язку з чим він, позивач пережив і до сих пір переживає тяжкі моральні страждання. Його дружина була змушена відволікатися від своїх справ, від дітей та онуків. Також, тривале знаходження під слідством призвело до погіршення стану його здоров`я, у зв`язку з чим він тривалий час знаходився на лікуванні, що підтверджується медичними документами, а саме: випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 5358, випискою із історії хвороби № 4957, випискою із історії хвороби № 5220, довідкою, виданою військово-медичним клінічним центром Південного регіону від 28.11.2016 року, випискою із історії хвороби №5329.

Під час незаконного перебування під слідством і судом йому, позивачу було завдано значних моральних страждань внаслідок психічного впливу, що полягав у тому, що за цей час він був змушений багато разів приїздити до слідчого, до суду в судові засідання, до прокуратури. Про виїзди до прокуратури, слідчого та суду він був змушений ставити до відома рідних та близьких людей, що принижувало його в очах оточуючих. Поїздки до слідчого та в судові засідання він здійснював за власні кошти - за свою невелику пенсію, крім того, забезпечував прибуття до суду захисника.

Позивач вважає, що внаслідок того, що він був змушений за викликами їздити до прокуратури, слідчого та суду, постійно перебувати за місцем свого проживання протягом більше 27 місяців, він не мав змоги належним чином забезпечити своє лікування в лікувальних установах за межами м.Болград і Одеської області, а також в санаторії.

Завдану йому, позивачу, моральну шкоду він оцінює в 500 000.00 (п`ятсот тисяч) гривень та вважає її справедливою, спів мірною та відповідною ступеню усіх його моральних страждань, пережитих під час тривалого перебування під слідством.

Ухвалою від 30.10.2019 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 04.12.2019 року о 09:00 годині (а.с.62).

22.11.2019 року прокуратура Одеської області звернулася з клопотанням про продовження терміну для подання відзиву на позовну заяву (а.с.68-69, 70-74).

25.11.2019 року судом отримано пояснення за № 40/887 від 21.11.2019 року Ліквідаційної комісії МВС України в Одеській області (а.с.75-83).

29.11.2019 року позивачем подано заяву до якої додано позовну заяву в новій редакції, де вірно зазначено третю особу: ГУНП в Одеській області та необхідністю заміни третьої особи (а.с.84-95).

Ухвалою суду від 04.12.2019 року відкладено підготовче засідання по справі та повторно призначено на 16.01.2020 року о 13:00 годині, вирішено клопотання про заміну третьої особи у справі (а.с.100).

04.12.2019 року судом отримано відзив з Прокуратури Одеської області в якому заступник прокурора області просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.102-103, 106-116).

21.12.2019 року на адресу суду надійшов відзив відповідача Державної казначейської служби України на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.119-125).

28.11.2019 року отримано відзив на позовну заяву Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області (а.с.63-69).

08.01.2020 року на адресу суду надійшли пояснення за № 20/2402 від 27.12.2019 року з Головного управління національної поліції України в Одеській області (а.с.129-134).

16.01.2020 року підготовче засідання відкладено у зв`язку з поданим клопотанням представника відповідача та повторно призначено на 04.02.2020 року о 15:00 годині (а.с.137).

Прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури 04.02.2020 року подано клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, що додані до клопотання (а.с.142-161).

04.02.2020 року в підготовчому засіданні оголошено перерву у зв`язку з клопотанням позивача до 14:00 години 26.02.2020 року (а.с.162).

Ухвалою суду від 26.02.2020 року закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу до судового розгляду на 01.04.2020 року о 13:00 годині (а.с.169).

18.03.2020 року на адресу суду від представника відповідача Держави України в особі Державної Казначейської служби України, та 24.03.2020 року від третьої особи Головного управління національної поліції в Одеській області надійшли клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із застосуванням на державному рівні карантинних заходів (а.с.173, 174, 175-176).

Судові засідання призначені на 01.04.2020 року, 30.04.2020 року, 27.05.2020 року відкладалися за клопотанням сторін по справі (а.с.179, 183, 186).

Позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, надав пояснення з підстав зазначених в позові.

Пояснив, що досудове розслідування по кримінальному провадженню №0002027 від 07 червня 2016 року, по якому йому було оголошено підозру, тривало 2 роки 3 місяці та 5 днів.

22 лютого 2019 року прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури було винесено постанову про закриття кримінального провадження відносно нього, ОСОБА_1 , за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

За весь час досудового розслідування, яке на його думку є незаконним, умисно сфабрикованим відносно нього, та його доньки ОСОБА_3 , йому було завдано значної психологічної травми, оскільки усі дії що відбувалися відносно нього не проходили безслідно. Він, позивач все своє свідоме життя прожив в с.Владичень, займав керівні посади, управляв досить великим і успішним господарством, а його в один мить принизили, і зробили злочинцем в очах односельчан, друзів, родичів, що наразі неможливо відновити ніяким чином.

Від умисного тиску на нього, та його сім`ю, він, позивач перебував у постійному стресовому стані, втратив сон, спокій, апетит, досить різко погіршився його стан здоров`я, який також не можливо відновити навіть після спливу вже тривалого часу.

З огляду на його вік, стан здоров`я, він змушений був постійно з`являтися на виклики слідчого, прокурора, слідчого судді.

Він, позивач був повідомлений про закриття кримінального провадження шляхом надіслання на його адресу постанови слідчого. Що відбувалося надалі з кримінальним провадження відносно нього та його доньки, йому не відомо, жодним чином його більше не повідомляли.

Те, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження №0002027 від 07 червня 2016 року скасована, до його відома доведено не було, а тому не має наразі ніякого значення, оскільки досудове розслідування не проводиться, ніякі процесуальні дії не здійснюються, та починаючи з 25.03.2019 року досудове розслідування призупинено на підставі постанови слідчого. Він, позивач ОСОБА_1 почуває себе достатньо добре, та з 2017 року не хворіє, на стаціонарному лікуванні не знаходився, регулярно прибуває до суду.

Тому вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог.

Представник відповідача Державної Казначейської служби України Бєда Г.Г. (а.с.97, 166) позовні вимоги не визнала, про що детально виклав у письмовому відзиві (а.с.119-125), стверджуючи, що позивач пред`являючи вимоги до Казначейства ототожнює його з Державою України, що відповідно до діючого законодавства України є абсолютно помилковим. Казначейство є самостійною юридичною особою, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та не уособлює Державу Україну і не відповідає особисто за її зобов`язаннями.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 перебував під слідством з 17.10.2016 року (повідомлення про підозру) по 22.02.2019 року (винесення прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури постанови про закриття кримінального провадження). Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000.00 гривен позивачем не враховано норми Закону та розмір морального відшкодування необґрунтовано завищено, адже розмір відшкодування моральної шкоди має бути, а ніж достатнім для розумного задоволення вимог потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного складового цивільного правопорушення виключає підстави для відшкодування шкоди і, як наслідок, не передбачає покладення обов`язку на відповідача, у зв`язку з відсутністю цивільного правопорушення. Виходячи зі змісту позовної заяви, позивач не оскаржував дії слідчого і прокурора в частині визнання їх незаконними та протиправними.

Орган, діями якого завдано шкоди, має бути залучений до участі у справі у якості співвідповідача.

В зв`язку з цим, казначейство вважає, що позовні вимоги безпідставні та необґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню.

Третя особа Прокуратура Одеської області в особі представника, прокурора Дундер Е.В. (а.с.135) позовні вимоги не визнала (а.с.102-103, 106-116) стверджуючи, що право на відшкодування шкоди за рахунок держави встановлено ст. 56 Конституції України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст.1167, 1176 УК України.

Законом визначено вичерпний перелік підстав для відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду та випадки виникнення у громадянина права на її відшкодування.

Між тим, у позивача відсутні правові підстави на відшкодування шкоди оскільки досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні не закінчено, відповідне рішення відсутнє, а лише призупинено у зв`язку з його, позивача ОСОБА_1 , хворобою тобто відсутні підстави з огляду на вимоги Закону.

Третя особа Головне управління національної поліції в Одеській області в поясненнях від 08.01.2020 року (а.с.129-134) зазначила про невизнання позовних вимог. При цьому підтвердила, що СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0002027 від 07.07.2016 року за попередньою кваліфікацією з ст.191 ч.5 КК України. На підставі зібраних доказів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст.191 ч.5 КК України. Досудове розслідування по справі закривалось 22.02.2019 року, однак 22.03.2019 року постанова про закриття кримінального провадження скасована, та кримінальне провадження скеровано до ВП для подальшого досудового розслідування. 25 березня 2019 року досудове розслідування було зупинено у зв`язку з хворобою ОСОБА_1 .

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено право на відшкодування шкоди у випадках:

- постановлення виправдувального вироку;

-закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи;

- закриття справи про адміністративне правопорушення.

Оскільки досудове розслідування в даному кримінальному провадженні ще триває, то відсутні правові підстави для відшкодування шкоди, а відтак в задоволенні вимог слід відмовити.

В судове засідання 30.06.2020 року представник не прибув, на електронну адресу суду надіслала клопотання про проведення судового розгляду у її відсутність (а.с.192).

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, пояснення сторін по справі, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Караганда, Республіки Казахстан (а.с.12), є пенсіонером за віком (а.с.13).

Слідчим відділом Ізмаїльського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002027 від 07.07.2016 року за фактом неправомірних дій ОСОБА_1 , який у 2016 році шахрайським шляхом заволодів частиною врожаю СВК «Владичень» (а.с.109-111).

12 жовтня 2016 року позивачу ОСОБА_1 було оголошено підозру у вчиненні кримінального злочину за ст.191 ч.5 КК України (а.с.22-23).

13 жовтня 2016 року слідчий СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 (а.с.20-21).

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.10.2016 року надано слідчому дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_1 з метою його приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а.с.24-25).

Згідно протоколу від 17.10.2016 року затримання особи за ухвалою суду позивач ОСОБА_1 був затриманий (а.с.26-29).

18.10.2016 року позивач був допитаний як підозрюваний в даному кримінальному провадженні (а.с.32-33).

В зв`язку з хворобою ОСОБА_1 на підставі постанови прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури від 29.11.2016 року досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002027 від 07.07.2016 року було зупинено (а.с.39-41).

Постановою прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури від 07 грудня 2016 року досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002027 від 07.07.2016 року відновлено (а.с.42-44).

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.12.2016 року в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 відмовлено. Застосовано до ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання (а.с.45-47).

За період досудового розслідування позивач неодноразово викликалася до слідчого відділу, прокурора, суду: 05.07.2016 року (а.с.53), 08.07.2016 року (а.с.55), 11.07.2016 року (а.с.52), 02.08.2016 року (а.с.56). Хоча відмітки на вказаних документах відповідних установ про те, що позивач дійсно прибувала за викликами відсутні.

7 лютого 2019 року згідно постанови заступника прокурора Одеської області продовжено строк досудового розслідування до чотирьох місяців, а саме до 07.03.2019 року.

Постановою прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури від 22.02.2019 року кримінальне провадження № 0002027 від 07.07.2016 року щодо підозрюваного ОСОБА_1 було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення (а.с.50-51).

Згодом за результатами перевірки законності прийнятого рішення постановою заступника прокурора Одеської області від 22.03.2019 року постанову про закриття кримінального провадження від 22.02.2019 року скасовано як передчасну (а.с.138-140).

25 березня 2019 року постановою прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002027 від 07.07.2016 року зупинено у зв`язку з тяжкою хворобою підозрюваного, яка перешкоджає його участі у кримінальному провадженні (а.с.100-102, 144-146).

Відповідно до довідки Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області за № 44/4-к-18 від 20.01.2020 року встановлено, що станом на день отримання запиту ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0002027 від 07.07.2016 року мають статус підозрюваних та досудове розслідування по справі зупинено на підставі п.2 ст.280 КПК України (а.с.161).

Вказане також підтверджується скріншотом вчинених процесуальних дій по кримінальному провадженню № 0002027 від 07.07.2016 року з ЄРДР (а.с.160).

Заявою від 16.08.2019 року позивач звернувся Ізмаїльського ВП Головного управління національної поліції України в Одеській області з приводу відшкодування шкоди (а.с.57-59), однак відповідь на дану заяву суду не надав.

На підтвердження погіршення стану свого здоров`я за час досудового розслідування позивач надав виписки з історій хвороби: №5358 від 17.10.2016 18.10.2016 року (а.с.14), №4957 від 18.10.2016 року 04.11.2016 року (а.с.15), №5220 від 04.11.2016 11.11.2016 року (а.с.16), №5329 від 12.11.2016 року 22.11.2016 року (а.с.19), довідка Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 28.11.2016 року №6246 про перебування на стаціонарному лікуванні з 23.11.2016 року по 28.11.2016 року (а.с.17).

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон). Механізм застосування положень вказаного Закону визначено Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженим наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 березня 1996 року за № 106/1131 (зі змінами та доповненнями) (далі Положення).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства,

- відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду (п. 1 ст. 2 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:

- наявність такої шкоди,

- протиправність діяння її заподіювача,

- наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки для виникнення зобов`язання по відшкодуванню шкоди в порядку ст.ст.1176, 1174, 1167 ЦК України необхідна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства та їх посадових осіб, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст.ст.12, 81 ЦПК України).

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування НЕ доведений позивачем відповідними доказами, які мають бути належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що оскільки досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0002027 від 07.07.2016 року не закінчено, то вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України суд, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної Казначейської служби України, треті особи: Прокуратура Одеської області, Головне управління національної поліції в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Болградський районний суд Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст судового рішення буде виготовлено протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Суддя С.В. Кодінцева