Справа № 177/446/20
Провадження № 2/177/464/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 жовтня 2020 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Строгової Г. Г.

за участі:

секретаря судового засідання Короновської Д. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі в цивільну справу за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду із зазначеною позовною заявою та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.06.2010 року у розмірі 11377,14 грн. та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

В обґрунтування пред`явлених вимог вказує, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке перейменоване на АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 17.06.2010 укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 4200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Своїм підписом у Заяві ОСОБА_2 підтвердив, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. З умовами кредитування він ознайомлений та погодився на них, що підтвердив своїм підписом у заяві. Вказаний договір є договором приєднання в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Згідно з п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг, ОСОБА_2 надав свою згоду на зміну (збільшення або зменшення) банком кредитного ліміту у будь-який момент.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 , помер.

ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на дату смерті, утворилася заборгованість у розмірі 11377,14 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 , як спадкоємця, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Представник позивача правом на участь у судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за відсутності представника банку (а.с.57).

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, до початку розгляду справи представник відповідача надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та за відсутності відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку із необґрунтованістю позовних вимог.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке перейменоване на АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.7-8), та ОСОБА_2 , 17.06.2010 укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачеві кредитний ліміт у розмірі 4200,00 грн. на картковий рахунок.

Своїм підписом у заяві ОСОБА_2 підтвердив, що підписана ним заява (а.с.13) разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» (а.с.14-37) та «Тарифами Банку», складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. З умовами кредитування він ознайомлений та погодився на них, що підтвердив своїм підписом у заяві (а.с. 13). Вказаний договір є договором приєднання в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 (а.с. 40).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 за життя позичальника ОСОБА_2 була зареєстрована з ним за однією адресою, що підтверджується довідкою від 13.08.2020, виданою Виконкомом Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 161).

Згідно з розрахунком заборгованості, за ОСОБА_2 наявна заборгованість, яка станом на 26.07.2019, становить11377,14 грн. (а.с. 38-39).

ПАТ КБ «ПриватБанк» 23.04.2018 направлено претензію кредитора до Шостої криворізької державної нотаріальної контори вих. № SAMDN4394 (а.с. 42-48).

Позивач 30.10.2018 отримав відповідь Шостої криворізької державної нотаріальної контори за вих. № 1649/02-14 від 13.06.2018, відповідно до якої спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 49).

Позивачем 10.09.2019 скеровано лист-претензію на ім`я ОСОБА_1 про повернення заборгованості померлого ОСОБА_2 на загальну суму 11377,14 грн (а.с. 50-53).

Зазначене вказує на те, що між сторонами склалися спадкові правовідносини, які регулюються положеннями книги Шостої Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст.1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. 3, 4 ст. 1268 та в ст. 1269 ЦК України.

Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

У той же час, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Разом з тим, суд враховує наступне.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Системне тлумачення ст. 16 та ч. 2 ст. 1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що: по-перше, норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця; по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором).

Аналіз ч. 2 ст. 1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку.

Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно.

Такі ж правові висновки зроблені Верховним Судом у Постанові від 13.02.2019 у справі № 336/5443/16, провадження № 61-34319св18, Верховним Судом у Постанові від 17.07.2019 у справі № 562/2411/16-ц, провадження № 61-34931св18, Верховним Судом у Постанові від 06.11.2019 у справі № 279/7765/15-ц, провадження № 61-28853св18.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем у справі не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_1 за правилами ч.3 ст. 1268 ЦК України, прийняла спадщину, проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки з наданих позивачем документів не можливо беззаперечно встановити, що відповідач перебувала взагалі в родинних відносинах з спадкодавцем, та є спадкоємцем відповідної черги за законом. Згідно спадкової справи, ОСОБА_2 за життя заповіту не склав, розпорядження щодо спадкового майна не зробив. Також позивачем не доведено як належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, так і вартості отриманого відповідачем у спадщину майна, тобто не встановлено обсяг спадкового майна.

Слід зауважити, що при вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Реєстрація позичальника ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 за однією адресою не є безумовною підставою для висновку про обов`язок відповідача задовольнити вимоги кредитора, оскільки відповідно до положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, реєстрація будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого.

Такі ж правові висновки зроблені Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 15.03.2018 у справі №489/2924/16-ц.

У спадкоємця виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину, однак обґрунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємця обов`язку сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивачем не доведено передачу спадкоємцям у натурі спадкового майна, обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України.

Враховуючи недоведеність позивачем факту наявності та об`єму спадкового майна після смерті ОСОБА_2 , у межах вартості якого спадкоємець останнього несе відповідальність перед кредитором, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову банку до спадкоємця боржника, у зв`язку з чим, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не можуть бути задоволені.

В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати що складаються із судового збору, суд у разі відмови в задоволенні позовних вимог, покладає на позивача.

Крім того, у разі відмови в задоволенні позовних вимог, представник відповідача просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу, в розмірі 7769,00 грн.

Судом встановлено, що 20 травня 2020 року між відповідачем та адвокатом Примаковим Костянтином Олексійовичем, було укладено договір на надання юридичних послуг № 13, відповідно до якого замовник доручає, а представник приймає на себе зобов`язання надавати правничу та юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбаченим даним Договором.

Замовник зі свого боку зобов`язується приймати вказані послуги і оплачувати їх (а.с. 74,75, 76)

21.05.2020 відповідачем було сплачено на виконання зазначеного договору 7769, 00 грн. (а.с.173).

Згідно з актом виконаних робіт з надання правничої допомоги, від 21.05.2020 судові витрати у розмірі 7769,00 грн. складаються з: проведення очних консультацій, складання відзиву на позовну заяву та участі у судовому засіданні (а.с.172).

За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Таким чином, вимоги представника відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 7769,00 грн. за договором про надання правової допомоги від 20 травня 2020, підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі № 814/698/16.

В обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною відповідача було подано договір про надання правової (правничої) допомоги від 20.05.2020 № 13, акт виконаних робіт від 21.05.2020 та квитанція про понесення витрат на правничу допомогу.

Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу підлягає до задоволення у розмірі 7769,00 грн., при цьому судом враховано, що вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», зазначив, що оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97), при цьому судом враховано складність справи та виконаних представником робіт (наданих послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ПРИВАТБАНК, місцезнаходження вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, , рах. № НОМЕР_2 , МФО 305299 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 7769 (сім тисяч сімсот шістдесят дев`ять) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його складення та підписання суддею.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: