Справа № 456/3937/19
Провадження № 2/456/337/2020
РІШЕННЯ

іменем України

09 листопада 2020 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

при секретарі Карпин О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування Стрийської міської ради Львівської області про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом та просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 16.06.2011 між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб та рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 17.05.2013 шлюб розірвано. За час спільного проживання народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після виписки позивача з дитиною з пологового будинку, відповідач по справі не забрав дитину без поважних причин і протягом шести місяців не виявляв щодо неї батьківського піклування, окрім цього він взагалі її не бачив. Після народження дитини відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям своєї дитини, не спілкується з нею, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться навчанням дитини, її здоров`ям.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позов заперечили, просили відмовити у задоволенні позову та вказали, що твердження позивача про те, що відповідач ухиляється від обов`язку щодо виховання доньки не відповідають дійсності, позивач від народження їхньої дитини чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною. Просять відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи органу опіки і піклування Стрийської міської ради Львівської областіКухар З.Р. в судове засідання не з`явилася, хоча подали заяву про розгляд справи за її відсутності та просить врахувати рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради №280 від 20.11.2019 «Про внесення змін до рішення виконкому Стрийської міської ради №253 від 28.10.2019 «Про дозвіл ОСОБА_2 на участь у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » та висновок виконкому Стрийської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , 1988 р.н., затверджений рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради №262 від 28.10.2019 «Про затвердження висновків».

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. (ст. 4 ЦПК України.)

Згідно ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Судом встановлено, що 16.06.2011 сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС по м. Стрий Стрийського міськрайонного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 144.

Під час перебування в шлюбі у подружжя народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається із свідоцтва про її народження серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 17.05.2013 у цивільній справі № 453/596/13-ц шлюб між сторонами розірвано (а.с.5).

З 2015 року позивач разом з дочкою зареєстровані і проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. (ст.ст. 150, 155 СК України).

Так, вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, передбачений ч.1 ст. 164 СК України. А саме, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позивач ОСОБА_1 посилається, зокрема, на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України Суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц.

Згідно ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» ухвалив рішення від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04), де наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Допитаний свідок ОСОБА_6 , яка є родичкою позивача, пояснила, що позивач за два місяці перед родами проживала в неї. Коли народила дитину, то ОСОБА_6 подзвонили відповідачу та повідомили, що позивач народила, а він відповів: «ну і що», дитину з роддому не забрав.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що позивач є її племінницею. Відповідач жодного разу не приходив до дитини, не спілкувався з дитиною.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що є вуйком позивачки. Відповідач до дитини жодного разу не приходив, дитина не знає, як він виглядає.

Свідок ОСОБА_9 , яка є мамою позивача, пояснила, що після весілля в сторін відносини не склалися. Коли її дочка родила, то відповідач жодного разу не з`явився до дитини, не забрав дитини з роддому. Він жодного разу не спілкувався з дитиною, не дарував подарунки.

Свідок ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_11 , які є сусідами відповідача, пояснили, що відповідач порядна, гарна людина, однак після весілля почалися скандали в сторін з вини позивачки. Після народження дитини відповідач їздив до своєї дочки, однак позивач його не допустила до дитини та не дозволяла бачитися з дитиною.

Свідок ОСОБА_12 , яка є бабусею відповідача, пояснила, що позивачка після народження дитини сказала, що відповідач ніколи не побачиться з дитиною. Після народження дитини їздили в село, де проживає позивачка з дитиною, однак їм ніхто не відкрив двері та не дозволили бачитися з дитиною.

Суд надає віри показанням допитаних свідків, оскільки такі є логічними, достовірними та чітко стверджують наявність конфліктних та неприязних стосунків між сторонами у справі, та це не є підставою в розумінні ст. 164 ч. 1 СК України, для позбавлення батька ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В даному випадку позивачем не надано суду жодних доказів про умисне ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Також не доведено, що він не забрав дитини з пологового будинку. Не представлено доказів і того, що відповідач не надаває жодних коштів на утримання дитини.

Суд враховує факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав, що свідчить про його інтерес до дитини.

Окрім того, суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області від 28.10.2019 № 262 про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з недостатністю доказів умисного ухиляння його від батьківських обов`язків (а.с.21-23).

Також, рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області від 28.10.2019 №253 надано дозвіл ОСОБА_2 на участь у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , за наступним графіком: по дві години щотижня в суботу або неділю почергово та додатково в один із будніх днів тижня за попередньою домовленістю із матір`ю дитини (а.с.24).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності такого обов`язкового елементу, як винності в умисному ухиленні батька від виконання його батьківських обов`язків.

Аналогічного правового висновку дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 26.12.2018 у справі № 404/6391/16-ц.

Враховуючи наведене, та те, що по справі дійсно не встановлено беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про його ухилення від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, яке, зокрема, сприятиме інтересам його дочки, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування Стрийської міської ради Львівської області про позбавлення батьківських прав.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 11.11.2020 року.

Головуючий суддя С. С. Сас