Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1553/20

номер провадження 2/695/1088/20

27 жовтня 2020 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря с/з Розпутньої І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

03.07.2020 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні.

Свої вимоги мотивує тим, що з 01.02.2008 року по 23.06.2020 р. він перебував в трудових відносинах з філією «Золотоніський райавтодор» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», працюючи на посаді енергетика. 23.06.2020 позивача було звільнено з посади, але не виплачена заробітна плата у розмірі 47 800,04 грн. та кошти, заборговані по авансовим звітам в сумі 160,00 грн. У зв`язку з цим, просить суд стягнути 47 960,04 грн.

З урахуванням того, що дана справа виникає з трудових відносин, суд розглядає справу в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін, що відповідає вимогам ст.ст. 274, 279 ЦПК України.

11.08.2020 р. відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначено, що 11.06.2020 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі виданого посвідчення комісії по трудових спорах ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 3/5 від 12.05.2020 року відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача на користь позивача 30 382,74 грн. Відповідна сума є складовою частиною позовних вимог, викладених у позовній заяві позивача. Враховуючи викладене вище, з метою недопущення подвійного стягнення відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про проведення судового засідання у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовільнити.

Представник відповідача - Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі з урахуванням вимог, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступних висновків.

За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Так, судом встановлено, що 01.02.2008 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу енергетиком в Філію «Золотоніський райавтодор» дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор», що підтверджується копією наказу № 2-к від 01.02.2008 р.

23.06.2020р. позивача було звільнено з займаної посади по ст. 40 п. 1 КЗпП України, що підтверджується копією наказу № 15-к від 23.06.2020р.

За вимогами ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Згідно довідки Філії «Золотоніський райавтодор» дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» № 67 від 23.06.2020 р., заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 становить 47 800,04грн.

Зазначений доказ підтверджує порушення відповідачем строків виплати заробітної плати позивачу, встановлених ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» та наявності заборгованості з виплати заробітної плати.

Стаття 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95 (1949), яка ратифікована 30.06.1961р. закріплює, що відповідно до мети цієї Конвенції, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано.

Частиною другою ст. 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок.

Як визначено ст. 116 вказаного Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

При цьому, сам по собі факт відсутності коштів на підприємстві не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. При розгляді справи судом не встановлено вини позивача, як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку по заробітній платі.

Згідно ч. 4 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.

Відповідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань філія «Золотоніський райавтодор» є відокремленим підрозділом дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор», а тому дочірнє підприємство «Черкаський облавтодор» ВАТ "Державна акціонерна компанія» "Автомобільні дороги України" є належним відповідачем.

Відповідно до даних автоматизованої системи виконавчого провадження відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснюється стягнення з ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 за № АСВП: 62142294 від 11.06.2020 р. в сумі 30 382,74 грн.

Відповідно статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Зважаючи на викладене, з метою недопущення подвійного стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача та необхідність стягнення з Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 заборгованості по виплаті нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, яка не охоплена виконавчим провадженням, що значиться за №АСВП: 62142294 від 11.06.2020 р. відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Також суд зазначає, що згідно копії довідки філії «Золотоніська ДЕД» Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» №36 від 17.08.2020 р., ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі було виплачено 12 821,00 грн.

Таким чином з відповідача на користь позивача належить стягнути нараховану, але не виплачену заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 4 596,30 грн. (47800,04-30382,74-12821,00=4596,30)

Виходячи з приписів ст.121 КЗпП України, працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада). Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Відповідно до пункту 1 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Згідно пункту 1 розділу II Інструкції скерування працівника підприємства у відрядження у межах України здійснюється керівником цього підприємства або його заступником і оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, найменування підприємства, куди відряджено працівника, строку й мети відрядження.

Пунктом 12 розділу II Інструкції визначено, що витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих з готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого працівника, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

Всупереч процесуальному обов`язку, позивачем не надано жодних доказів оформлення його відряджень, в тому числі і наказу чи розпорядження керівника, тому позов в частині стягнення заборгованості по авансовим звітам в сумі 160,00 грн. задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У зв`язку з цим, рішення суду в цій частині підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову про стягнення заробітної плати на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Позовні вимоги позивача задоволено частково.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем підлягає сплаті судовий збір у розмірі - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки позов задоволено на 9,58% (4596,30*840,80/47960,04), тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 80,60 грн. (840,80*9,58/100).

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про плату праці», Законом України «Про судовий збір» України ст.ст. 3, 4, 47, 115, 116 КЗпП України, ст.ст. 2, 3, 4, 6, 9, 18, 76-80, 89, 258, 263, 264, 280-283, 430 ЦПК, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» () на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 4596 (чотири тисячі п`ятсот дев`яносто шість) грн. 30 коп.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» () на користь держави судовий збір в розмірі 80,60 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його отримання у порядку, встановленому чинним законодавством.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Дочірнє підприємство «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», , місцезнаходження: бульвар Шевченка, 389, м. Черкаси, 18000.

Суддя М.Ю. Степченко