КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва, постановленого суддею Журибедою О.М. 06 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Управління з експлуатації майнового комплексу», третя особа: ОСОБА_3 , про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила поновити її на роботі на посаді адміністратора відділу транспортного та побутового забезпечення у Державному підприємстві «Управління з експлуатації майнового комплексу», стягнути з Державного підприємства «Управління з експлуатації майнового комплексу» середній заробіток за час вимушеного прогулу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 07.08.2018 р. нею було отримано від роботодавця лист щодо розірвання з нею з ініціативи роботодавця трудового договору з 27.07.2018 року та запропоновано отримати трудову книжку. Згідно запису в трудовій книжці ОСОБА_2 було звільнено з посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання нею без поважних причин обов`язків, покладених на нею трудовим договором. Вважає незаконним та неправомірним наказ про її звільнення.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року у задоволені позову ОСОБА_2 до Державного підприємства «Управління з експлуатації майнового комплексу», третя особа: ОСОБА_3 , про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким поновити її на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що вона не вчиняла проступків, які б давали підстави для її звільнення, відповідач не надав суду доказів вчинення нею таких дисциплінарних проступків.

Позивач та її представник у суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити , рішення суду скасувати та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 працювала на посаді адміністратора відділу транспортного та побутового забезпечення у Державному підприємстві «Управління з експлуатації майнового комплексу» з 24.10.2014 року на підставі наказу № 43-ос від 24.10.2014 року (а.с. 98).

Наказом № 26-о від 15.02.2018 року було створено комісію для проведення службового розслідування у зв`язку з порушенням порядку реєстрації і тимчасового розміщення проживаючих та ведення касових операцій в готелі « Міністерський » (а.с. 58-59).

Актом службового розслідування від 03.03.2018 року було виявлено факти порушення під час реєстрації з тимчасового розміщення проживаючих Правил проживання в готелі « Міністерський » в тому числі і адміністратором відділу транспортного та побутового забезпечення ОСОБА_2 (а.с. 60-64).

Позивачем було надано директору ДП «Управління з експлуатації майнового комплексу» письмові пояснення з приводу виявлених актом службового розслідування фактів (а.с. 68).

Наказом № 20-ос від 05.03.2018 року ОСОБА_2 було оголошено догану за фактом виявлення порушень під час реєстрації з тимчасового розміщення проживаючих та ведення касових операцій через реєстратор розрахункових операцій (а.с. 77-78).

27.06.2018 року наказом № 108-о «Про проведення службового розслідування у зв`язку з порушенням порядку реєстрації тимчасового розміщення проживаючих та ведення касових операцій в готелі « Міністерський » було створено тимчасову комісію для проведення службового розслідування (а.с. 79).

Актом від 27.06.2018 року службового розслідування було виявлено факти порушення під час реєстрації з тимчасового розміщення проживаючих ОСОБА_2 та рекомендовано директору ДП «Управління з експлуатації майнового комплексу» розглянути встановлені факти та притягнути працівника до дисциплінарної відповідальності шляхом дисциплінарного стягнення - звільнення відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпАП України (а.с. 80-82).

Відповідно до акту від 27.06.2018 року складеного комісією у складі заступника директора, головного бухгалтера - начальника відділу бухгалтерського обліку та кадрової роботи ОСОБА_4 , юриста ОСОБА_5 , начальника відділу господарського та матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_6 , головного спеціаліста з РСР Білецької К.Ф. , ОСОБА_2 відмовилась надати пояснення з приводу виявлених обставин за результатами проведення службового розслідування (а.с. 84).

Наказом № 49-ос від 27.06.2018 року ОСОБА_2 звільнено з займаної посади з 27.06.2018 року за систематичне невиконання нею без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 137).

Актом від 27.06.2018 року, складеним у складі заступника директора , головного бухгалтера - начальника відділу бухгалтерського обліку та кадрової роботи ОСОБА_4 , юриста ОСОБА_5 , начальника відділу господарського та матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_6 , ОСОБА_2 відмовилась від ознайомлення під розпис з наказом № 49-ос від 27.06.2018 року «Про звільнення » (а.с. 102).

Відповідно до ст. 3 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ч.1 ст.233 КЗпП України).

Згідно з вимогами п.3 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни, до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під яким розуміється протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх обов`язків, що випливають із нормативно-правових та інших актів у сфері праці, колективного і трудового договорів.

Згідно з вимогами ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

При цьому, згідно з частиною першою статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ч.3 ст.149 КЗпП).

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ч.4 ст.149 КЗпП).

Таким чином, звільнення на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України є законним у тому випадку, коли наявні одночасно ознаки невиконання працівником своїх трудових обов`язків без поважних причин, систематичність такого невиконання та попереднє застосування заходів дисциплінарного чи громадського стягнення до цього працівника.

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

За змістом п.22 вищезазначеної Постанови, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарні стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

В матеріалах справи міститься наказ директора Державного підприємства «Управління з експлуатації майнового комплексу» ОСОБА_3 від 05.03.2018 року № 20-ос, відповідно до якого позивачу було оголошено догану, в зв`язку із неодноразовим та систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, а саме позивачем допускалося проживання осіб в готелі без належного оформлення їх проживання , що свідчить на думку колегії суддів про умисне вчинення правопорушення.

Позивачем не оскаржувався в судовому порядку наказ про оголошення догани , на момент звільнення зазначений наказ не втратив своєї сили.

Актом від 27.06.2018 року службового розслідування було виявлено факти порушення під час реєстрації з тимчасового розміщення проживаючих ОСОБА_2 та рекомендовано директору ДП «Управління з експлуатації майнового комплексу» розглянути встановлені факти та притягнути працівника до дисциплінарної відповідальності шляхом дисциплінарного стягнення - звільнення відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпАП України (а.с. 80-82).

Тобто, 27.06.2018 року ОСОБА_2 було вчинене повторне порушення трудової дисципліни, що стало підставою для її звільнення за систематичне порушення.

З огляду на викладене, суд вважає, що звільнення позивача із посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, є законним .

Доводи позивача про те, що відповідач не надав доказів систематичного порушення нею трудових обов`язків, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки судом встановлено, що відповідачем двічі виявлено та перевірено порушення трудових обов`язків ОСОБА_2 , про що складено акти перевірки, підписані членами комісії, яка була створена з метою цієї перевірки. Підстав для сумніву у достовірності зазначених обставин , виявлених комісією, суд не вбачає.

Згідно із ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки позивач не підлягає поновленню на роботі, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення середньої заробітної плати на користь позивача за час вимушеного прогулу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 6 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 17 листопада 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: