Справа № 648/279/20
Провадження № 2/648/329/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 року Білозерський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого судді Сокирко Л.М.,

секретаря судових засідань Онофрійчук Л.О.,

з участю: позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Дубкова В.І.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Хазова Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Білозерка Херсонської області в залі судових засідань № 4 Білозерського районного суду Херсонської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 29 січня 2020 року звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 5 червня 2011 року по 25 жовтня 2018 року.

За час шлюбу ними за спільні кошти для задоволення потреб сім`ї було придбано автомобіль Daewoo Lanos, 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та зареєстровано на ім`я відповідача.

Частина коштів у них була від продажу автомобіля ВАЗ 21093, державний номер НОМЕР_2 , який раніше перебував у їх власності, а інша частина - була отримана ними у кредит, який був оформлений відповідачем в ПАТ «Укрсиббанк».

У добровільному порядку відповідач не погоджується розділити цей автомобіль, а тому вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Просила визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль Daewoo Lanos, 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на автомобіль Daewoo Lanos, 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 по Ѕ частині за кожним.

Ухвалою судді від 31 січня 2020 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суді від 26 червня 2020 року розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник подали відзив, відповідно до якого заперечували щодо задоволення вимог позивачки, так як спірний автомобіль придбано за особисті кошти відповідача, які він отримав у кредит та який погашався тільки ним.

У судовому засіданні відповідач позов не визнав, суду пояснив, що автомобіль Daewoo Lanos було придбано за 2200 доларів США (що приблизно становило 50000 грн). Частина коштів на придбання автомобіля у них була від продажу їх спільного автомобіля ВАЗ 21093 в сумі 1450 доларів США, а 30 000 грн він взяв у кредит. Кредит брали в шлюбі, разом з позивачкою були в банку, він в той час офіційно не працював, а дружина в літній період працювала на морі, кошти витрачала на утримання дітей. Кредит виплачував він особисто, а також йому допомагали батьки. Про те, що автомобіль буде його особистою власністю дружині не повідомляв, а так як позивачка кредит не погашала, то права на спірний автомобіль не має.

Представник відповідача- адвокат Хазов Ю.С. у судовому засіданні підтримав позицію, викладену ним у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 9 червня 2011 року по 25 жовтня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (серія НОМЕР_3 ) та рішенням Білозерського районного суду Херсонської області.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру транспортних засобів стосовно зареєстрованих транспортних засобів, належних користувачів, за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 30 березня 2018 року зареєстрований автомобіль Daewoo Lanos, 1998 року випуску, об`єм двигуна 1498 (см3).

Таким чином, судом встановлено, що в період шлюбу сторонами було придбано вище зазначений автомобіль.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина 1 статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини 3, 4 статті 368 ЦК України).

Відповідно до статтей 60, 61 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку, при цьому об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно роз`яснень Пленуму Верхового Суду України викладених у п.23 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина 3 статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, транспортні засоби; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У судовому засіданні сторони ствердили, що при купівлі транспортного засобу будь-яких домовленостей між ними не було, відповідач не повідомляв позивачку, що спірний автомобіль буде його особистою власністю.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідач будь-яких доказів того, що спірний транспортний засіб придбано за кошти, які належали йому особисто не надав. Крім того підтвердив, що частина коштів (1450 доларів США) на придбання автомобіля у них була від продажу їх спільного майна, а саме автомобіля ВАЗ 21093, а частину коштів було взято в кредит.

Згідно частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно з СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя і якщо одним із них укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за ним виникають в обох. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Тобто, до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Поділ майна, що є об`єктом права.

Враховуючи, що відповідачем 29 березня 2018 року було укладено кредитний договір в інтересах сім`ї, то гроші в сумі 30000 грн, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд із пояснень сторін прийшов до висновку, що погашення кредиту проводилось за спільні кошти подружжя, так як позивачка працювала реалізатором товарів на ринку, як підтвердили у судовому засідання свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , цей факт не заперечував і сам відповідач, який ствердив, що дружина заробляла гроші, які витрачала на утримання двох дітей.

Крім того, позивачкою було надано до суду п`ять квитанцій (оригінали) на підтвердження того, що вона особисто через термінал вносила кошти на погашення кредиту.

Також слід зазначити, що відповідачем на підтвердження свого відзиву не надано жодних доказів, із яких джерел ним погашався кредит, таким чином він не спростував позицію позивачки, що спірний транспортний засіб є спільним сумісним майном подружжя, а отже позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 420 грн 40 коп.

Керуючись статтями 4, 12, 16, 19, 76, 81, 200, 263-265, 293, 315 ЦПК України, статтями 57, 60, 61, 63, 65, 70 СК України, статтями 325, 368 ЦК України,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль Daewoo Lanos, 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на автомобіль Daewoo Lanos, 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 по Ѕ частини за кожним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 420 грн 40 коп..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду учасниками процесу шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сокирко Л.М.