Справа № 307/2299/20
Провадження № 2/307/1281/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2020 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Гримут В.І.

при секретарі Ком`яті Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Тячівської об`єднаної територіальної громади, третя особа на стороні позивачів приватний нотаріус Тячівського нотаріального округу про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися в суд з позовною заявою про визнання за ними права власності на садовий будинок за АДРЕСА_1 .

Посилаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати ОСОБА_3 , а 25.01.2006 р. батько ОСОБА_4 .

Після смерті батьків залишилося спадкове майно, до складу якого входять земельна ділянка 0.01 га. та садовий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташовані у АДРЕСА_1 .

У вказаному будинку вони проживають з народження по сьогоднішній день.

04.08.2020 р. вони звернулися із заявами про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Тячівського нотаріального округу Н.І. Русин.

Однак, через відсутність у них правовстановлюючих документів про право власності на спадкове майно їм було відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину.

Інші особи із заявами про прийняття спадщини не зверталися.

Просять задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник позивачів надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує.

Представник Тячівської об`єднаної територіальної громади у судове засідання не з`явився. Надав суду лист про розгляд справи у його відсутності та просить розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.

Приватний нотаріус Тячівського нотаріального округу Русин Н.І. у судове засідання не з`явилася. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує, заперечень не має.

Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що в подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 народилися сини - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , а 25.01.2006 р. ОСОБА_6 .

Відповідно до витягу з рішення Тячівської міської ради народних депутатів ХІІ-ї сесії 22-го скликання від 18.12.1997 р. ОСОБА_3 було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0.01 га., по АДРЕСА_1 , для ведення підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва.

Оціночним актом будинку АДРЕСА_1 , стверджено, що вказаний будинок був побудований у 1936 році.

Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 і зареєстрованого в Мін`юсті 18.02.2002 р. за № 157/6445 (з подальшими змінами), до 2002 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася цими підзаконними нормативними актами.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, будинок АДРЕСА_1 , у відповідності до діючого на той час законодавства належав ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на праві приватної власності.

Відповідно до статей 1216-1218 та 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

З приписів статті 1222 ЦК України убачається, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтями 1258 та 1261 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 входять до кола спадкоємців першої черги.

Відповідно до ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

04.08.2020 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Н.І Русин про фактичне прийняття спадщини за законом.

У зв`язку з чим, 04.08.2020 р. приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Русин Н.І. було відкрито спадкову справу і ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є спадкоємцями за законом.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У рішенні від 30.11. 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ч. 2 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи з наведеного суд констатує, що позивачі позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок у нотаріальному порядку.

20.07.2020 р. було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .

Інформаційною довідкою стверджено, що будь-які відомості про реєстрацію вказаного будинку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотеки, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні.

За таких обставин, враховуючи, що на будинок відсутні правовстановлюючі документи, які б дозволяли нотаріусу видати свідоцтво про право на спадщину, що перешкоджає позивачам оформити право власності на спадкове нерухоме майно в нотаріальному порядку, то суд вважає за можливе позов задовольнити та визнати за позивачами право власності на будинок.

Судові витрати слід покласти на позивачів в рівних частках.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268, 1297 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканцями АДРЕСА_1 , право власності на спадкове майно садовий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_2 , розміщений на земельній ділянці 0.0100 га.

Судові витрати покласти на позивачів у рівних частках.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 04.11.2020 року.

Головуючий В.І. Гримут