ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/9969/19 Головуючий у 1-й інстанції: Білоусова О.М.
Провадження № 22-ц/807/2885/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськ- районного суду Запорізької області від 16липня 2020 року, прийнятого за наслідками перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 січня 2020 року, виданого за заявою ОСОБА_1 , про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на двох неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В:

27.02.2020 року ОСОБА_2 звернулась із заявою про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами судового наказу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 січня 2020 року про стягнення з неї на користь ОСОБА_1 аліментів на двох дітей, посилаючись на те, що на час його прийняття судом вже існував інший судовий наказ, яким, навпаки, аліменти стягнуті на її користь з ОСОБА_1 на утримання цих же двох дітей. Просила скасувати судовий наказ від 20 січня 2020р. та відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 липня 2020р. вказану заяву ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано судовий наказ Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.01.2020 року (справа № 310/9969/19, провадження №2-н/310/50/20) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 24.12.2019р. до досягнення дітьми повноліття.

Відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) боржника.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій він посилається на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з тим, що судом безпідставно визнано нововиявленою обставиною наявність виданого на ім`я ОСОБА_2 судового наказу про стягнення аліментів з нього на утримання дітей, а тому безпідставно скасовано виданий на його користь як стягувача інший судовий наказ про стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_2 . Вважає, що у суду в такому разі не було підстав для скасування прийнятого на його користь судового наказу. Отже, суд першої інстанції, скасувавши судовий наказ, порушив норми матеріального і процесуального права, тому просить скасувати рішення суду та відмови в задоволенні заяви ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що Бердянським міськрайонним судом Запорізької області 27 грудня 2019р. було задоволено заяву ОСОБА_2 про видачу судового наказу. Видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) боржника.

В подальшому, судовим наказом Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.01.2020 року вимоги ОСОБА_1 щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів задоволено. Видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 24.12.2019 року до досягнення дітьми повноліття.

27.02.2020р. до суду звернулась ОСОБА_2 із заявою про перегляд вказаного судового наказу від 20.01.2020р. за нововиявленими обставинами, якими вважала наявність на час прийняття судом цього судового наказу про стягнення аліментів з неї на користь батька дітей ОСОБА_1 іншого судового наказу про стягнення аліментів з останнього на її користь на утримання цих же дітей.

Скасовуючи за заявою ОСОБА_2 судовий наказ Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.01.2020р., суд першої інстанції визнав, що вказані заявницею обставини є нововиявленими, про які не було відомо суду, але існування яких впливало на результат вирішення заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу на його користь як стягувача.

Ухвалюючи після скасування судового наказу від 20.01.2020р. рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд вказував, що із наданих ОСОБА_2 документів вбачається, що саме на її утриманні перебувають неповнолітні діти, та саме вона займається їх вихованням і навчанням. А також суд вказував про безпідставність видачі другого судового наказу на користь ОСОБА_1 за існування першого та чинного судового наказу за такими ж вимогами, виданого на користь ОСОБА_2 як стягувача.

Перевіривши доводи скарги, колегія дійшла наступних висновків.

Згідноз вимогами ч. 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу У

цього Кодексу.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 423 ЦПК України та п. 1 ч. 2 цієї статті цього Кодексу рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за ново виявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

ОСОБА_1 в скарзі зазначає, що заявниці ОСОБА_2 було відомо, що мається судовий наказ відносно неї як стягувача на час вирішення його аналогічної заяви судом. А тому така обставина не може бути визнана нововиявленою у розумінні п. 1 ч. 1 статті 423 ЦПК України.

Проте, апелянт неправильно тлумачить ситуацію з огляду на процесуальні норми, якими унормовано правила видачі судового наказу та підстави для його перегляду.

Так, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 1 статті 167 ЦПК України, суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника, а боржнику відповідно до положень статті 169 ЦПК України копія наказу направляється не пізніше наступного дня.

Отже, визначеній у наказі в якості боржника особі хоча і відомо про те, що існують будь-які обставини, які перешкоджають видачі судового наказу, вона в силу встановленого порядку розгляду заяв про видачу судового наказу позбавлена можливості надати суду відомості про ці обставини на час видачі судового наказу.

Та ОСОБА_2 протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії судового наказу звернулась з відповідною заявою про його перегляд за нововиявленими обставинами, як це і передбачено ч. 8 статті 170 ЦПК України. Іншого способу оскаржити судовий наказ у даній категорії правовідносин та довести до відома суду обставини, які впливають на вирішення питання щодо видачі судового наказу, закон не передбачає.

В такому разі колегія вважає, що в даному випадку є всі підстави вважати вказані обставини нововиявленими, а саме, існування іншого (раніше виданого) судового наказу, яким вирішено аналогічні вимоги, але на користь іншого з батьків - матері ОСОБА_2 , про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки від доходу на тих же двох дітей.

Таким чином, вказане призвело до фактичного існування двох судових наказів про одні й ті ж вимоги сторін, але в першому судовому наказі вони задоволені на користь ОСОБА_2 як стягувача, а у пізніше виданому (оскаржуваному) вони задоволені на користь стягувача ОСОБА_1 . Отже, у двох наказах сторони помінено місцями: в першому ОСОБА_1 визначено боржником, а ОСОБА_2 - стягувачем, у другому - навпаки.

Відповідно до положень п. 6 ч. 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ.

При цьому, вказана норма не встановлює, що такі вимоги заявляються тим же самим заявником (стягувачем) до тієї ж самої особи (боржника), а націлює саме на те, що такі самі вимоги вже вирішені у наказному провадженні.

Якщо б суду було відомо на час вирішення заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на двох дітей про існування вже виданого судового наказу про стягнення аліментів на цих же дітей в тому ж розмірі, але за заявою ОСОБА_2 та на її корить з ОСОБА_1 , який не скасований, то суд мав би у відповідності до п. 6 ч. 1 статті 165 ЦПК України відмовити у задоволення заяви ОСОБА_1 .

Отже, з урахуванням вище наведеної ситуації та вище проаналізованого чинного процесуального законодавства, колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано скасував судовий наказ, виданий Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.01.2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) боржника, оскільки на час його видачі існував судовий наказ, виданий Бердянським міськрайонним судом Запорізької області 27 грудня 2019р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання цих же дітей у такому ж розмірі, який не оскаржений ОСОБА_1 і не скасований, а отже є чинним. Тому відповідні вимоги вважаються вирішеними судом.

Між тим, апеляційна скарга у частині доводів заслуговує на увагу. Так, суд, вирішуючи правовідносини в порядку наказного провадження та переглядаючи за ново- виявленими обставинами судовий наказ, не міг вирішувати в своєму рішенні фактичний спір між батьками дітей та визначати ті факти, хто ж з них фактично утримує дітей, оскільки наказне провадження передбачає безспірність вимог. Тому посилання суду як на встановлені обставини на ті факти, що дітей утримує ОСОБА_2 , є необґрунтованими.

Суду у цих виниклих процесуальних питаннях слід було лише встановити законність чи безпідставність видачі судового наказу на користь ОСОБА_1 , виходячи із сповіщених суду нововиявлених обставин, але не вирішувати спір про аліменти, якого не може існувати, доки залишається чинним інший судовий наказ зі стягувачем ОСОБА_2 . Тому колегія вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення посилання на обставини доведеності факту матеріального забезпечення дітей саме ОСОБА_2 .

З огляду на ці встановлені упущення, апеляційний суд змінює рішення відповідно до вимог п. 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України шляхом виключення з мотивувальної частини вище наведених посилань суду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16липня 2020 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини вказівки суду як на встановлені обста-

вини на забезпечення дітей матір`ю ОСОБА_2 .

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 10 листопада 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.

Дата документу 10.11.2020 Справа № 310/9969/19