Дата документу 03.11.2020 Справа № 316/2922/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 316/2922/20 Головуючий у 1 інстанції: Бульба О.М.
№ 22-ц/807/3068/20 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 07 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шовкопляс Юрій Васильович до Комунального підприємства «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради, міського голови Енергодарської міської ради Музики Павла Олексійовича, про визнання відмови у приватизації квартири незаконною та зобов`язання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 07 вересня 2020 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.09.2020 р. позивач: ОСОБА_1 , в особі свого представника за письмовим договором про надання правової допомоги адвоката Шовкопляс Юрія Васильовича, в порядку Цивільного процесуального кодексу України, звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області, з позовною заявою до відповідачів: Комунального підприємства «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради, міського голови Енергодарської міської ради Музики Павла Олексійовича, в якій просить суд:

- визнати необґрунтованою та незаконною відмову Комунального підприємства «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради та Енергодарського міського голови Музики Павла Олексійовича в приватизації квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 34,8 кв.м., житловою площею 17,8 кв.м.;

- зобов`язати Комунальне підприємство «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради та Енергодарського міського голову Музику Павла Олексійовича провести приватизацію квартири.

Суд першої інстанції вважав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, при цьому він послався на зміст п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013 р., суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше - наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Також суд першої інстанції виходив з того що правила підсудності встановлені у Главі 2 ЦПК України, зокрема, щодо предметної, інстанційної та територіальної юрисдикцій.

Проаналізувавши зазначені положення закону, суд першої інстанції зробив висновок що у цій справі не має ознак приватноправового спору, а отже, він підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а також, відповідно до приписів ч.1 ст.20 КАС України, справа за даним позовом не підсудна Енергодарському міському суду Запорізької області, як адміністративному суду.

Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції судова колегія враховує наступне.

Цивільний процесуальний кодекс України у статті 19 закріплює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Із зазначеної норми можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за виключенням, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, насамперед наявність у них спору про право цивільне, а також суб`єктний склад такого спору, оскільки однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа.

Відповідно ж до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Зазначене положення Кодексу адміністративного судочинства України вказує на те, що одним із учасників адміністративного спору є суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Крім того, Кодекс адміністративного судочинства України у статті 19 зазначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах та у статті 4 надає визначення публічно-правового спору як спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Таким чином, основними критеріями відмежування справ адміністративної юрисдикції від інших є, насамперед, наявність у них публічно-правового спору, а також суб`єктний склад такого спору, оскільки однією зі сторін у спорі є суб`єкт владних повноважень.

Велика Палата Верховного Суду у своїй практиці сформулювала позицію, що розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Однак, якщо ж в результаті прийняття рішення суб`єкта владних повноважень особа набуває або позбувається речового права, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору (зокрема, постанова від 6 лютого 2019 року у справі № 488/3005/17, постанова від 6 червня 2018 року у справі № 308/6914/16-ц, постанова від 22 серпня 2018 року у справі № 539/3192/16-ц, постанова від 28 серпня 2018 року у справі № 522/18500/13-а).

Аналізуючи спір про розпорядження органом місцевого самоврядування житловим фондом у випадку його приватизації можна зауважити, що, з одного боку, при прийнятті рішення про передачу квартири у власність такий орган перебуває у статусі суб`єкта владних повноважень, однак, з іншого, він також реалізує право власності на житло територіальної громади.

Велика палата Верховного суду зробила висновок про те, що рішення органу місцевого самоврядування як правовий акт індивідуальної дії є підставою, з якої виникає речове право власності у фізичної особи. Тобто, беручи до уваги той факт, що в результаті прийняття рішення органу місцевого самоврядування особа набуває речове право то зазначений факт наділяє відповідний спір ознаками приватноправового характеру, який у свою чергу підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Також необхідно брати до уваги і той факт, що у випадку звернення особи до органу місцевого самоврядування для набуття житла у власність (приватизації), відповідна квартири вже перебуває у її правомірному користуванні, що також додатково свідчить, що вирішення питання про приватизацію більшою мірою пов`язане саме з питаннями речових прав (трансформація права користування у право власності) та з їх захистом фізичною особою, ніж з питаннями публічно-правового характеру.

Враховуючи викладене та беручи до уваги викладену вище позицію Великої Палати Верховного Суду, а також положення частини 6 статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів, яка передбачає, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні норм права, можна констатувати, що рішення органу місцевого самоврядування про відмову громадянину у приватизації має оскаржуватися у порядку цивільного судочинства.

Висновок про те, що відмова у приватизації житла відноситься до приватно-правових спорів та відноситься до цивільної юрисдикції, скільки суб`єкт владниї повноважень у даному випадку реалізує свої повноваження власника державного житлового фонду викладена і у постанові Великої палати 200/18858/16-ц від 20.06.2018.

Велика Палата Верховного Суду визначилась із юрисдикцією спору, пов`язаного із приватизацією житлового приміщення та підтримала свою позицію, яку біло висвітлено у її постанові від 21.03.2018 (ВС/ВП: Спори у позовах до СВП щодо приватизації житлових приміщень є спорами про право та є приватно-правовими (ВС/ВП № 826/6244/15 від 21.03.2018).

Великою Палатою зроблено наступні висновки.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України одним з учасників адміністративного спору є суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг

Одночасно статтею 15 ЦПК України у попередній редакції визначено об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

З аналізу вимог статті 1 ЦПК України та статті 2 КАС України (у редакціях на момент виникнення спірних правовідносин) можна зробити висновок, що не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи, оскільки за своєю правовою природою приватизація житла є правочином, за яким особа безоплатно, у межах норм, встановлених законом, набуває у власність житлове приміщення, яке перебуває у його правомірному користуванні.

За таких обставин оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням спраи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 07 вересня 2020 року у цій справі скасувати.

Справу направити до суду пешої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2020 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков