Справа № 182/4056/20
Провадження № 2/0182/2071/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.11.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над малолітньою дитиною та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачки про позбавлення її батьківських прав, встановлення опіки над малолітньою дитиною та стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини.

Вона є бабусею малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З червня 2014 року по серпень 2015 року ОСОБА_2 співмешкала з її сином ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . З серпня 2015 року ОСОБА_2 проживає окремо від малолітнього сина ОСОБА_4 , не цікавиться його життям, розвитком та станом здоров`я, не утримує дитину ні морально, ні матеріально. За весь час ОСОБА_2 після залишення свого сина ОСОБА_3 , як мати не цікавиться його життям, успіхами, розвитком та вихованням, не є обізнаною про його стан здоров`я, не надавала йому ні моральної, ні матеріальної допомоги. Згідно інформації від ОСББ ОСОБА_2 зарекомендувала себе, як недоброзичлива, та неохайна людина, не сплачує комунальні послуги. За інформацією Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5, характеризується з негативної сторони, систематично вживає спиртні напої, не мешкає разом з дитиною, квартира в аварійному стані, не має світла та води. Ці факти є підтвердженням того, що ОСОБА_2 самоусунулась від виховання та утримання свого сина, що є однією із підстав для позбавлення її батьківських прав. Вона неодноразово намагалась залучити ОСОБА_2 до виховання та утримання свого сина ОСОБА_3 , але постійно отримувала відмову з поясненням, що син їй непотрібен, її інтересує своє особисте життя. На протязі останніх п`яти років мати ОСОБА_2 не відвідує дитину, не цікавиться станом його здоров`я, не забезпечує його матеріально, мешкає окремо. За інформацією КЗ «Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку з діагнозом: гіпохромна анемія І ст., рахіт І ст. (хвороба серця). За інформацією комунального дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 30 «Оленка», ОСОБА_3 потребує постійної уваги дорослих. Підходить до вихователя та просить, щоб його забрала бабуся. Дитина замкнута, часто плаче, пасивний, емоційно-неврівноважений. ОСОБА_2 веде спосіб життя не властивий нормальній людині, яка повинна проявляти увагу та турботу про дитину та утримувати його. Відповідач, як мати, не допомагає фінансово утримувати дитину, знаючи, що дитина потребує нормального харчування, лікування. Вона неодноразово зверталась до служби у справах дітей Нікопольської міської ради та Нікопольського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з приводу ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов`язків. На її неодноразові звернення служба у справах дітей Нікопольської міської ради порекомендувала звернутись до Нікопольського міськрайонного суду про позбавлення батьківських прав. У 2015 році її покійний син отримував рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 751 від 15.10.2015 року «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 », але вирішив не звертатись до суду. Вона вважає, що ОСОБА_2 не може здійснювати свої батьківські обов`язки. Їй здається, що у неї взагалі відсутній батьківський інстинкт, оскільки тривалий час вона не цікавиться своєю дитиною, не приймає участі у його житті. Вважає, що за таких обставин відповідач повинна бути позбавлена батьківських прав. Вказана поведінка відповідачки свідчить про те, що вона свідомо самоусунулась від участі у житті своєї дитини, і це не є вимушеним кроком, це є вільним вибором відповідачки. Таким чином, вказане може розцінюватись як ухилення ОСОБА_2 від виховання дитини, оскільки вказана поведінка відповідачки є винною та вона свідомо нехтує своїми обов`язками по виховання дитини. У березні 2019 рокувона зверталась з позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області відносно їх малолітньої дитини ОСОБА_3 , але забрала заяву. Зараз знову звернулась до суду, оскільки не бачить іншого виходу.

В судове засідання сторони не прибули.

Позивачка надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила суд їх задовольнити (а.с.55).

Відповідачка також надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позову не заперечувала (а.с.48).

Представник третьої особи теж надав заяву у про розгляд справи у свою відсутність, вважає задоволення позовних вимог доцільним (а.с.42).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Згідно принципу 2 Декларації прав дитини, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвинутись фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровою та нормальним шляхом і в умовах волі і гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням повинно бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Згідно із ст.164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Згідно зі ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Як встановлено судом, позивачка є бабусею малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.21). З червня 2014 року по серпень 2015 року ОСОБА_2 співмешкала з сином позивачки по справі ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.20). З серпня 2015 року ОСОБА_2 проживає окремо від малолітнього сина ОСОБА_4 , не цікавиться його життям, розвитком та станом здоров`я, не утримує дитину ні морально, ні матеріально. За весь час ОСОБА_2 як мати не цікавилась життям сина, його успіхами, розвитком та вихованням, не є обізнаною про стан його здоров`я, не надавала сину ні моральної, ні матеріальної допомоги. Згідно інформації від ОСББ, ОСОБА_2 зарекомендувала себе, як недоброзичлива, та неохайна людина, що не сплачує комунальні послуги (а.с.7). За інформацією Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5, характеризується з негативної сторони, систематично вживає спиртні напої, не мешкає разом з дитиною, квартира в аварійному стані, без світла та водопостачання (а.с.9-12). Протягом останніх п`яти років ОСОБА_2 не відвідує дитину, не цікавиться станом його здоров`я, не забезпечує його матеріально, мешкає окремо. За інформацією КЗ «Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку з діагнозом: гіпохромна анемія І ст., рахіт І ст. (хвороба серця) (а.с.8). За інформацією комунального дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 30 «Оленка», ОСОБА_3 потребує постійної уваги дорослих, дитина замкнута, часто плаче, пасивний, емоційно-неврівноважений (а.с.5). ОСОБА_2 веде спосіб життя не властивий нормальній людині, не проявляє увагу та турботу про дитину, не утримує свого сина.

Згідно із ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини та протягом шести місяців не проявляли по відношенню до неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Третя особа надала до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (а.с.37-39).

Натомість позивачка як бабуся малолітнього ОСОБА_3 має намір та бажання бути його опікуном. Відповідно до характеристики з місця роботи, позивачка зарекомендувала себе як відповідальний і дисциплінований працівник, постійно прагне самовдосконалення, за характером спокійна, врівноважена, в колективі користується повагою та авторитетом (а.с.14). Згідно характеристики з місця проживання, позивачка зарекомендувала себе позитивно, скарг від сусідів не надходило (а.с.18).

Третя особа надала до суду висновок про можливість ОСОБА_1 бути опікуном малолітнього ОСОБА_3 (а.с.40-41).

Таким чином, з огляду на вищевикладене, виходячи з інтересів дитини, враховуючи думку Служби у справах дітей, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.32, 51 Конституції України, ст.12-13, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.164-165 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав», Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Закону України «Про охорону дитинства», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області - задовольнити в повному обсязі.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у відношенні до малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , опікуном малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину, до його повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в розмірі 1 681 грн. 60 коп.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал