Справа № 212/2526/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого-судді: Власенко М.Д., за участі секретаря судового засідання: Яцик А.Д., позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - адвоката Кононенко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, -

встановив:

В квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою уточнивши вимоги, в якій просить розподілити між ним та ОСОБА_2 спільне сумісне майно подружжя - виділивши йому грошову компенсацію з боку відповідача в розмірі Ѕ частини вартості майна, що є спільною сумісною власністю подружжя в розмірі 60855 грн., судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що з відповідачем перебували у шлюбі який розірваний рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу 30.05.2017 року. Під час сумісного проживання з відповідачкою набули наступне майно:

-Шафа пристінна, вартістю 18000 грн.;

-Монітор «LG W2600HP-BF Blak», вартістю 4605 грн.,

-Ноутбук «ASUS», вартістю 4799 грн.,

-Диск «Samsung 850 EVO», вартістю 2403 грн.,

-Накопичувач «Silicon power», вартістю 1450 грн.

-Скляний стіл, вартістю 750 грн.

-Холодильник « LG GА - В399ВQА », вартістю 3761 грн.,

-Пральна машина «SAMSUNG WF8802JPН/YLР, вартістю 3799 грн.

-Диван-малютка, вартістю 4500 гривень;

- Змішувач у ванну кімнату( 1), вартістю 865 гривень;

-Змішувач у ванну кімнату(2), вартістю 653 гривень;

-Блендер «BOSCН», вартістю 725 гривень;

-Кахельна плитка для санвузлу, вартістю 7000 гривень;

-Радіатор для кімнати та кухні у кількості 2 шт., вартістю 2200 грн. кожний, на загальну суму 4400 гривень;

-Грошові кошти в розмірі 64 000 гривень.

Всього на загальну суму 121710 гривень.

Надати до суду всі докази придбання та вартості зазначеного майна на сьогодні позивач не має можливості. Все зазначене майно, набуте ним спільно з відповідачкою за час шлюбу, на сьогодні перебуває за місцем мешкання відповідачки, тобто перебуває у її володінні та користуванні. Документально підтвердити у повному обсязі вартість зазначеного майна на сьогодні не має можливості оскільки всі оригінали документів на майно перебувають у відповідачки за місцем її мешкання. Відповідачка чинить позивачу перешкоди в користуванні майном та отриманні документів, що підтверджують його вартість. Вартість вищезазначеного майна та ціна позову ним розрахована приблизно, з урахуванням ціни на вторинному ринку.Таким чином, просить виділити позивачу, грошову компенсацію з боку відповідача у вигляді 1/2 частини вартості спільного майна подружжя, а саме: 121 710 гривень : 2 = 60855 гривень.

Ухвалою суду від 15 квітня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 15.07.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, суду пояснив, що все вказане майно вони придбавали за час шлюбу, квитанцій або будь-яких інших документів у нього не має, вони мають бути у колишньої дружини, особисто в нього нічого не зберіглося, отримати дублікати квитанцій він не намагався, оскільки не пам`ятає де саме придбавали майно, крім того, пройшло вже багато часу. Інші докази наявності спільного майна у нього відсутні.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити, зазначив, що позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема щодо наявності такого майна, придбання його саме в період шлюбу, його вартості та індивідуальних ознак. Крім того, вказав, що заявленого у позові майна у відповідачки не має, а відповідно і будь-яких чеків або квитанцій також, оскільки сторони не придбавали спільного майна, яке вказано в позові. Шлюб між сторонами розірвано рішенням суду від 30.05.2017 року, спору про поділ майна не існувало.

Детально вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 21 вересня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 21.09.2013 року, актовий запис № 463 (а.с. 7).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.05.2017 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу приписів ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст.68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

В силу приписів ч.1, ч.2 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Приписами ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.71 Сімейного кодексу України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб, а також враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Проте, в судовому засіданні при з`ясуванні переліку майна, заявленого до поділу та віднесеного позивачем до такого, що було придбано подружжям за час проживання в шлюбі, останнім не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що саме заявлене позивачем майно було придбано (набуто) подружжям в період шлюбу, а також доказів, що це майно перебуває в наявності у володінні відповідача.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, коли сторонами не досягнуто згоди щодо визначення обсягу, наявності та вартості спільного майна, яке підлягає поділу, і останніми не заявлено клопотань про призначення судом експертизи для встановлення дійсної його вартості на час розгляду справи, за відсутності доказів наявності спірного майна, його вартості, обсягу, та тих обставин, що воно було придбано в період шлюбу і таких доказів не здобуто в судовому засіданні, суд фактично позбавлений можливості провести поділ майна відповідно до часток сторін, які є рівними, з присудженням сторонам того чи іншого майна з урахуванням його вартості, тому вимоги позивача про поділ майна, задоволенню не підлягають.

Згідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку з тим, що позовні вимоги залишені без задоволення в повному обсязі, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 61, 65, 68-71 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 листопада 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 2, 12, 77-81, 133, 137, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , мешкає: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_3 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 09 листопада 2020 року.

Суддя: М.Д.Власенко