ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1646/20Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Храпка В.Д., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ковтун Андрія Володимировича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Перша Черкаська державна нотаріальна контора про встановлення факту батьківства та визнання права власності на спадкове майно , -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що 17.03.2019 року помирає її батько ОСОБА_6 . З 21.05.1988 року по 01.09.1993 року її мати ОСОБА_7 перебувала у шлюбі з ОСОБА_8 , відносини між ними з початку 1990 року фактично були припинені, разом не проживали. З кінця 1990 року її мати почала проживати однією сім?єю з ОСОБА_6 , та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народжується вона донька, якій дають ім?я ОСОБА_9 , однак, щоб не було осуду в книгу записів актів громадянського стану про народження, зазначають її прізвище ОСОБА_10 , а по-батькові ОСОБА_11 , оскільки з ОСОБА_8 мати не розлучалась. 23.09.1993 року її мати укладає шлюб із ОСОБА_6 , проте зміни до книги записів актів громадянського стану про її народження не внесли. ІНФОРМАЦІЯ_2 у вказаному шлюбі народився ОСОБА_3 , який являється її братом. Її мати ОСОБА_4 , батько ОСОБА_6 , брат ОСОБА_6 та вона проживали однією сім?єю до смерті ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Батьки вели спільне господарство, а батько ОСОБА_6 ніколи не заперечував, що вона є його донькою, та завжди це визнавав. На підставі заяв спадкоємців у Першій Черкаській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_6 12.04.2019 року вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в якій зазначила, що померлий ОСОБА_6 являється її батьком. Нотаріус у своєму листі від 16.04.2019 повідомив, що він позбавлений можливості встановити, що вона є дочкою померлого ОСОБА_6 , оскільки відомості про її батька внесені до свідоцтва про народження зі слів матері, в якому її батьком зазначено ОСОБА_8 , що не підтверджує родинних сосунків, та рекомендовано звернутися до суду.

Просить встановити факт батьківства ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Черкаси, відносно неї. Також просить визнати за нею право власності на ј житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; на 1/16 житлової трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; на ј земельної ділянки, кадастровий номер: :02:002:0270 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 . Просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь судовий збір в сумі 1536,80 грн. витрати пов`язані з оцінкою майна в розмірі 3300 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Перша Черкаська державна нотаріальна контора про встановлення факту батьківства та визнання права власності на спадкове майно залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати на правничу допомогу в сумі 12000 гривень.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що клопотання про проведення експертиз у справі не заявлено. В ході розгляду справи головуючим суддею було запропоновано позивачу провести генетичну експертизу з метою встановлення наявності чи відсутності кровного споріднення між позивачем та померлим ОСОБА_6 , однак представник позивача зазначив, що вказаний факт батьківства можуть підтвердити свідки, про допит яких він заявляв у судовому засіданні, а тому необхідності в проведенні експертизи на даний час немає.

Оцінюючи покази свідків, суд дійшов висновку, що дані покази не є належним доказом факту батьківства померлого, оскільки являють собою суб`єктивну оцінку особистих стосунків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а їх твердження про ступінь близькості таких стосунків та походження дитини ґрунтується на розповідях ОСОБА_4 .

Крім того, судом зазначено, що зі змісту рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 03.03.1993 року, яким було розірвано шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_8 вбачається, що у них є малолітня дитина.

Сам факт підтримання стосунків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до розірвання шлюбу не може бути покладений в основу визначення біологічного походження дитини (позивача) від померлого ОСОБА_6 . Тим більше, що з моменту народження позивача і до своєї смерті ОСОБА_6 не виявив бажання встановити факт батьківства відносно ОСОБА_13 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача адвокат Ковтун А.В. подав апеляційну скаргу в якій вказує, що висновки суду не відповідають обставинам справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, а тому просив скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Апеляційні вимоги представник позивача мотивував тим, що стороною позивача надано достатньо доказів того, що померлий ОСОБА_6 є батьком позивача.

При цьому окремо звернуто увагу на такі докази, як фотокартки та медичну документацію. Зокрема у довідці дородового патронажу вказано, що чоловіком ОСОБА_12 на 30 неділі вагітності є ОСОБА_6 , у виписці з історії хвороби №10039 позивач вказана як ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а не ОСОБА_15 .

Крім того зазначено, що додатково факт спільного проживання однією сім`єю в одній квартирі до дня смерті ОСОБА_6 , ведення спільного господарства, спільного харчування, взаємного піклування, спільного бюджету, спільного відпочинку та факт визнання ОСОБА_6 себе батьком відносно ОСОБА_1 підтвердили і свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Дубинський В.М. зазначив, що доводи позивача в частині того, що померлий ОСОБА_6 під час зачаття з матір`ю позивача проживав однією сім`єю спростовуються тим, що матір позивача на той час була в шлюбі з іншим чоловіком. При цьому при розірванні вказаного шлюбу судом встановлено, що у сторін є неповнолітня дитина.

Також звертає увагу на те, що за життя померлий ОСОБА_6 не здійснив жодних дій для встановлення свого батьківства відносно позивача. Крім того, клопотань про призначення судової генетичної експертизи стороною позивача не заявлялося.

19 листопада 2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшли клопотання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що вони не мали достатнього часу для ознайомлення із відзивом на апеляційну скаргу поданого представником ОСОБА_2 та підготовку заперечень на нього.

Також 19 листопада 2020 року клопотання про відкладення розгляду справи надійшло від представника ОСОБА_1 адвоката Ковтуна А.В., яке мотивовано тим, що він перебуває в м. Сміла та приймає участь як захисник у слідчих діях по кримінальному провадженню.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність в судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не знаходить достатніх підстав для відкладення розгляду справи, оскільки неявка даних осіб не перешкоджає розгляду справи по суті.

Процесуальними нормами не передбачено надання строку на подання заперечень на відзив при розгляді справи в апеляційному провадженні.

Також слід зауважити, що адвокатом апелянта не надано підтверджень про проведення слідчих дій по кримінальному провадженню саме у день та час слухання даної справи.

З метою дотримання строків розгляду справи, судова колегія приходить до висновку про розгляд справи за відсутності даних учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного висновку.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 , в якому зазначено її матір?ю « ОСОБА_12 », батько « ОСОБА_8 ».

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 03.03.1993 року шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_8 розірвано.

В подальшому 23.09.1993 року ОСОБА_7 уклала шлюб із ОСОБА_6 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис 1992, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб, Серія НОМЕР_2 виданого повторно.

Позивач в позові зазначає, що на момент її народження, її мати хоч і перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , однак, з кінця 1990 року вона проживала однією сім?єю з ОСОБА_6 , який і являється її батьком, але, зміни до книги записів актів громадянського стану про її народження не внесли.

Отже, з викладеного вбачається, що в період народження позивачки, її мати перебувала офіційно в іншому шлюбі з ОСОБА_8 , який розірвано після народження позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у вказаному шлюбі народився ОСОБА_3 , який являється братом позивачки.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_3 .

Позивач звертаючись з даним позовом посилається, що ОСОБА_6 є її батьком.

12.04.2019 року ОСОБА_13 звернулася до Першої Черкаської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в якій зазначила, що померлий ОСОБА_6 являється її батьком.

Нотаріус своїм листом від 16.04.2019 № 1117 повідомив, що позбавлений можливості встановити, що ОСОБА_1 є дочкою померлого ОСОБА_6 та має право на спадкування, оскільки відомості внесені до свідоцтва про народження прізвище, ім?я та по батькові батька зазначено ОСОБА_8 , та роз`яснення право звернення до суду.

Встановлення факту батьківства є необхідним для захисту майнових та немайнових прав позивача, зокрема оформлення спадщини.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини.

При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Оскільки ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , то спірні правовідносини регулюються нормами КпШС України, що правильно установлено судом першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно зі статтею 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.

За приписами статей 12, 81, 89 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (касаційне провадження № 61-30047св18).

З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства у справах про визнання або оспорювання батьківства, материнства та стягнення аліментів прийнято постанову Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Пунктом 3 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Зібрані у даній справі доказів в їх сукупності не містять достовірного підтвердження визнання ОСОБА_6 себе батьком ОСОБА_13 , спільного проживання й ведення спільного господарства померлим та матір`ю дитини до її народження.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що за життя ОСОБА_6 не звертався із заявами про встановлення батьківства відносно позивача, як і ОСОБА_8 не оспорював вказаного батьківства.

У рішенні Кам`янського районного суду Черкаської області від 03 березня 1993 року встановлено, що у ОСОБА_12 та ОСОБА_8 мають в шлюбі одну неповнолітню дитину.

Покази свідків у даній справі достовірно не підтверджують факт того, що ОСОБА_1 є дочкою померлого ОСОБА_6 , оскільки такі покази ґрунтуються на розповідях ОСОБА_4 .

Спільне проживання та ведення спільного господарства померлим із матір`ю позивача до його смерті не підтверджує її біологічного походження від даної особи.

Щодо надання представником позивача до суду апеляційної інстанції відповідей із експертних установ, у відповідності до яких неможливо встановити факт біологічної спорідненості між імовірними братом і сестрою та між імовірними сестрами по лінії батька, та за відсутності біологічного матеріалу ймовірного батька провести молекулярно-генетичну експертизу, то колегія суддів виходить з того, що клопотання про призначення експертизи стороною позивача в суді першої інстанції взагалі не заявлялось.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивачем та її представником не ставилось питання про відібрання біологічних зразків померлого для проведення даної експертизи.

За наслідками зібраних у справі доказів неможливо встановити указаних обставин батьківства ОСОБА_6 відносно позивача.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування або зміни законного та обґрунтованого рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ковтун Андрія Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2020 року.

Судді: