Справа № 943/1322/20 Головуючий у 1 інстанції: Кос І.Б.
Провадження № 22-ц/811/2655/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.

при секретарі Фейір К.О.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на ухвалу Буського районного суду Львівської області від 31 липня 2020 року у справі за позовом Приватного підприємства «Оаза» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Красненської селищної ради Буського району Львівської області, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Буського районного нотаріального округу Львівської області Тиднюк Галини Володимирівни про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації речових прав на земельну ділянку, визнання права на оформлення документів щодо викупу земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В :

В липні 2020 року приватним підприємством «ОАЗА» подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову разом із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Красненської селищної ради Буського району Львівської області з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, приватного нотаріуса Буського районного нотаріального округу Львівської області Тиднюк Галини Володимирівни про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації речових прав на земельну ділянку, визнання права на оформлення документів щодо викупу земельної ділянки.

У поданій заяві позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Красненській селищній раді Буського району Львівської області проводити процедуру розгляду та врахування пропозицій громадськості у проекті містобудівної документації - внесення змін до детального плану території земельної ділянки для обслуговування трансформаторної підстанції ЗТП-233 з метою його уточнень та зміни цільового призначення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва окремих виробничих та офісних будівель відповідно до рішення Красненської селищної ради від 19.06.2020 № 1009, і приймати рішення про затвердження такої містобудівної документації та забороною ОСОБА_3 відчужувати земельну ділянку площею 0,3369 га для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів електричної та теплової енергії, для обслуговування трансформаторної підстанції ЗТП-233, кадастровий номер :05:001:0120. Окрім того, позивачем подано додаткову заяву, яку доповнено вимогами про накладення арешту на спірну земельну ділянку та забороною Красненській селищній раді вчиняти будь-які дії та приймати будь-які рішення відносно спірної земельної ділянки.

В обгрунтування поданої заяви про забезпечення позову представник позивача покликається на те, що 23 листопада 2005 року ПП «ОАЗА» набуло право власності на приймальний пункт загальною площею 194,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що зумовив перехід до позивача права користування на частину земельної ділянки, на якій розташований приймальний пункт та частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування, загальною площею 0,2258 га. Під час розроблення проекту детального плану території в АДРЕСА_1 , з метою впорядкування території та визначення необхідної площі земельної ділянки для обслуговування споруди для виготовлення бетонних виробів, який поданий 25 червня 2020 року Красненською селищною радою на громадські обговорення, представником позивача було виявлено, що площа згаданої земельної ділянки зменшилась з 0,2258 га до 0,1350 га, тобто на 0,0908 га, що не відповідає площі та конфігурації земельної ділянки, відображеної в проекті землеустрою 2008 року та проекті детального плану території 2012 року. Згодом земельна ділянка площею 0,0908 га була включена Красненською селищною радою до земельної ділянки площею 0,3369 га для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів електричної та теплової енергії, для обслуговування трансформаторної підстанції ЗТП-233, кадастровий номер :05:001:0120, яка 20 травня 2016 року продана ОСОБА_2 , який її в подальшому відчужив ОСОБА_3 на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Тиднюк Г.В. від 02.08.2018 № 853. Відчуживши частину використовуваної позивачем земельної ділянки відповідачу ОСОБА_2 без добровільної відмови приватного підприємства «ОАЗА» від фактичного користування цією земельною ділянкою та без вилучення її у позивача, Красненська селищна рада порушила права позивача на землекористування та цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку площею 0,2258 га під приймальним пунктом та для його обслуговування після набуття права власності на будівлю. Крім того, враховуючи попередню поведінку відповідачів щодо переоформлення права власності на спірну земельну ділянку, існує обгрунтований ризик того, що ОСОБА_3 відчужить іншій особі земельну ділянку площею 0,3369 га для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів електричної та теплової енергії, для обслуговування трансформаторної підстанції ЗТП-233, кадастровий номер :05:001:0120. Відтак позивач просить подану заяву задовольнити, оскільки невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 31 липня 2020 року заяву представника позивача про забезпечення позову, - задоволено частково.

Заборонено Красненській селищній раді Буського району Львівської області вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки площею 0,3369 га для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів електричної та теплової енергії, для обслуговування трансформаторної підстанції ЗТП-233, кадастровий номер :05:001:0120, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 .

Заборонено ОСОБА_3 відчужувати земельну ділянку площею 0,3369 га для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів електричної та теплової енергії, для обслуговування трансформаторної підстанції ЗТП-233, кадастровий номер :05:001:0120.

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Ухвалу суду в апеляційному порядку через свого представника, адвоката Патько Наталію Ярославівну оскаржив ОСОБА_2 . Вважає ухвалу суду незаконною та такою, що не відповідає дійсним обставинам справи. Зазначає, що застосовуючи заходи забезпечення позову, суд жодним чином не обгрунтував їх необхідність. Звертає увагу, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами. Стверджує, що позивачем не доведено, що між ними дійсно існує спір. В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Буського районного суду Львівської області від 31 липня 2020 року та скасувати вжиті нею заходи забезпечення позову. Судові витрати просить покласти на позивача.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

11 листопада 2020 року від ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 надійшла заява в якій вона просила розгляд справи проводити без її участі та участі ОСОБА_2 .

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 12 листопада 2020 року, є дата складення повного судового рішення 23 листопада 2020 року.

З апеляційної скарги вбачається, що ухвала Буського районного суду Львівської області від 31 липня 2020 року оскаржується лише в частині вжитих судом заходів забезпечення позову, а відтак законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в частині відмови у задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 не підлягає до задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову в оскаржуваній частині, суд виходив з тих обставин, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню в частині заборони органу місцевого самоврядування та ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо землі, оскільки між сторонами дійсно наявний спір про право власності на спірну земельну ділянку та невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити ефективний судовий захист, ураховуючи поведінку відповідачів щодо переоформлення права власності на спірну земельну ділянку, а також те, що таке забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Як роз`яснено п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Завданням забезпечення позову є негайне вжиття заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Як убачається із матеріалів заяви про забезпечення позову та позовної заяви, що безпосереднім предметом спору є земельна ділянка площею 0,3369 га для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів електричної та теплової енергії, для обслуговування трансформаторної підстанції ЗТП-233, кадастровий номер :05:001:0120, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 , а також пов`язані з її юридичним оформленням правочини та дії відповідачів.

З наведеного слідує, що між сторонами, дійсно виник спір з приводу земельної ділянки щодо якої вжито заходи забезпечення позову.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що за вказаних обставин, суд дійшов вірного висновку про те, що наведене обґрунтування є достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову вжитих судом в оскаржуваній ухвалі, оскільки на підтвердження наведеного обґрунтування позивачем надано належні та допустимі докази, обраний спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, і тому суд правильно вказав про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку може в майбутньому істотно утруднити судовий захист. Окрім цього, колегія суддів вважає, що невжиття вжитих заходів забезпечення позову також може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Покликання скаржника не недоведеність з сторони позивача про наявність між сторонами спору з приводу спірної земельної ділянки та безпідставність заявлених позовних вимог є безпідставним, оскільки сам факт звернення позивача з даним позовом свідчить про виникнення між позивачем та скаржником спору з приводу спірної земельної ділянки, та за результатами розгляду позовної заяви судом буде встановлено про підставність чи безпідставність заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтовано висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову на даній стадії цивільного процесу, що відповідає положенням ч. 2 ст.149 ЦПК України.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовує і не дає підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, в зв"язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а ухвалу Буського районного суду Львівської області від 31 липня 2020 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Буського районного суду Львівської області від 31 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2020 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник