Справа № 182/4567/20
Провадження № 2/0182/2217/2020
13.11.2020 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач 11.08.2020 року звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.
Їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.07.2020 року, посвідченого Мігуновим С. О., приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 490 належить квартира за адресою - АДРЕСА_1 .
У вказаній квартирі до цього часу зареєстрована колишній її власник ОСОБА_2 , відповідач по справі, хоча у ній не проживає.
Реєстрація відповідача у належній їй квартирі створює перешкоди в користуванні та розпоряджанні своїм майном. Крім того, вона вимушена нести додаткові витрати за відповідача при оплаті комунальних послуг.
Враховуючи вказані обставини, вона змушена звернутися до суду з даним позовом та просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування належною їй квартирою.
Ухвалою про відкриття провадження від 09.09.2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Клопотань до суду не надійшло, відповідач не скористався правом на відзив.
До суду повернувся конверт з копією зазначеної ухвали, як не вручений у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання (а.с. 16). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою відповідачам.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 16,319,321,383,386,391, 405 ЦК України підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.07.2020 року, посвідченого Мігуновим С. О., приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 490 належить квартира за адресою - АДРЕСА_1 (а.с. 3-5)..
У вказаній квартирі до цього часу зареєстрована колишній її власник ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою № 404 від 29.07.2020 року, складеною ОСББ «Калина-219» (а.с. 6).
Також за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 13), відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована з 12.01.2012 року за адресою : АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду з цим позовом, відповідач фактично не проживає в квартирі, встановити його дійсне місцезнаходження не видається за можливе.
Реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі створює перешкоди в користуванні та розпоряджанні своїм майном. Крім того, позивач вимушена нести додаткові витрати за відповідача при оплаті комунальних послуг.
У добровільному порядку вирішити даний спір не представляється за можливе.
Відповідно до Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 Цивільного кодексу України та ст.150 Житлового кодексу Української PCP, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5, - під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. З ч. 1 ст.346ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української PCP; ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 Цивільного кодексу України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання втратившим права користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; місце перебування - «адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше і шести місяців на рік.
Відповідно до ст.7 вказаного закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - заяви особи або її законного представника; - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Нормами ст. 2, З ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, держави, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а тому суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що є належним і достатнім способом усунення перешкод для позивача в користуванні власністю.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 178, 247, 259, 263-265, 268, 280-282ЦПК України, ст.ст. 16,319,321, 346, 383,386,391 ЦК України, -
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування квартирою, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: О. В. Рунчева