Справа №949/1424/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2020 року

Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді: Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця справу за позовом Акціонерного Товариства КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Представник АТ КБ ПриватБанк звернувся до Дубровицького районного суду Рівненської області з позовною заявою про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №б/н від 04 липня 2011 року у розмірі 120995,24 грн. Одночасно позивач просить стягнути з відповідача судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 24 січня 2011 року, відповідач отримала кредит у розмірі 4800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг", затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти у розмірі, встановленому Договором. Проте, відповідач у свою чергу не виконала належним чином свої зобов`язання за укладеним договором №б/н від 24 січня 2011 року щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків, в результаті чого станом на 31 липня 2019 року, утворилась заборгованість в розмірі 205330,99 грн.

Проте, представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором за період з 24 січня 2011 року по 30 грудня 2018 року лише в розмірі 120995,24 грн., яка складається з: 3939,24 грн. заборгованості за кредитом та 117056,00 грн. загального залишку заборгованості за відсотками за період з 24 січня 2011 року по 30 грудня 2018 року.

В судове засідання представник позивача не з`явився, проте у позовній заяві вказав на можливість розгляду справи без його участі.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву та додаткові пояснення, де вона зазначила, що позивачем в порушення вимог ст.1056-1 ЦК України в односторонньому порядку було без її повідомлення збільшено відсоткову ставку за користування кредитом. Тому, застосуванню підлягає відсоткова ставка 36% річних, внаслідок чого сума боргу за відсотками за користування кредитом має становити 10661,19 грн. Заборгованість за відсотками у розмірі 117056,00 грн. за період з 24 січня 2011 року по 30 грудня 2018 року є необгрунтованою, оскільки до 22 січня 2012 року за відповідачем не рахувалась заборгованість. Також подала заяву про застосування строків позовної давності, оскільки строк подачі позову позивачем було пропущено. Крім того, зазначила, що позовні вимоги в частині стягнення з неї заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 117056,00 грн. є необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки в договорі № б/н від 24 січня 2011 року процентна ставка за кредитом не зазначена. Позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку та правил користування платіжною карткою. При цьому, він не надав доказів, що відповідач підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ознайомилась і погодилася саме з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Долучена до матеріалів справи роздруківка Витягу з Умов та правил надання банківських послуг із сайту позивача, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Крім того, Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, що розміщенні на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ КБ "Приватбанк" в період часу з виникнення спірних правовідносин (24 січня 2011 року) та до моменту звернення позивача із вказаним позовом, а тому позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-якій редакції, що буде найбільш сприятливим для задоволення позову. Таким чином, надані позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку та Тарифи без наданих підтверджень про конкретні, запропоновані відповідачу Умови та Правили надання банківських послуг в Приватбанку, а також відсутність домовленостей про сплату відсотків за користування кредитними коштами за несвоєчасне погашення кредиту, не можуть розцінюватися як стандартна (типова форма), що встановлена до укладеного з нею договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, не можуть вважатися складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем, а також коли ці умови прямо не передбачені в підписаній відповідачем анкеті-заяві. З цих підстав просить задоволити позовні вимоги частково в сумі 3939,24 грн., а в решті позовних вимог відмовити.

Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій він просить задоволити позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" в повному обсязі, оскільки в підписаній відповідачем заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що підписавши заяву, відповідач згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, які розташовані на сайті Приватбанку. Отже, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розміщені на офіційному сайті Приватбанку, складають договір про надання банківських послуг. Укладання кредитного договору є таким, що законодавству України не суперечить. Відповідач активно користувалась кредитною карткою і нею розрахунок заборгованості не спростовано. Щодо односторонньої зміни тарифів та інших умов обслуговування, представник позивача вказав, що умовами договору передбачено право банку здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому, банк зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до внесення змін проінформувати клієнта про це. Відповідач не звертався до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініцюював розірвання договору.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 січня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останньою анкети-заяви. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті сайті https://privatbank.ua складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.12).

Відповідно до Статуту АТ КБ «Приватбанк», рішенням єдиного акціонера банку було змінено тип банку на приватне та його найменування на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Банк став правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (а.с.43-44).

У позовній заяві позивачем зазначено, що банком було виконано зобов`язання за укладеним Договором в повному обсязі, оскільки відповідачу були надані кредитні кошти у розмірі, встановленому Договором.

Проте, відповідач у свою чергу не виконала належним чином свої зобов`язання за укладеним договором №б/н від 24 січня 2011 року щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків, в результаті чого станом на 31 липня 2019 року, утворилась заборгованість в розмірі 205330,99 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором за період з 24 січня 2011 року по 30 грудня 2018 року лише в розмірі 120995,24 грн., яка складається з: 3939,24 грн. заборгованості за кредитом та 117056,00 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

На підтвердження погодження умов договору АТ КБ "Приватбанк" до суду надано копію анкети-заяви відповідача (а.с.12), розрахунок заборгованості (а.с.9-11), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" (а.с.13) і витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.14-44), а також виписку по рахунку відповідача (а.с.117-123), довідку про надані кредитні картки (а.с.124), довідку про зміну умов кредитування (а.с.125), а також підтвердження направлення доказів відповідачу (а.с.143-144).

Вказана сума заборгованості підтверджується дослідженим судом розрахунком суми заборгованості (а.с.9-11).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований у одному, або кількох документах, у листах телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У переважній більшості випадків застосування кострукції договору приєднання розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ "Приватбанк").

Оскільки умови договору приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна дійти висновку, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З підписаної відповідачем анкети-заяви від 24 січня 2011 року, де відповідач надала згоду, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті сайті https://privatbank.ua складає між нею та банком договір про надання банківських послугвбачається, що у ній заповнено графи, які містять дані про її особу, дату народження, місце проживання, контактна інформація.

Проте, така заява не містить інформації про тип картки, строк її дії, розміри бажаного кредитного ліміту та відсотків за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, розміри пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. Також відсутні докази наданого відповідачу кредитного ліміту та видачі кредитної картки, тому відповідно перевірити нараховані суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу є неможливим.

Крім того, в анкеті-заяві міститься розділ «Прошу надати мені перераховані нижче послуги», зі змісту якого вбачається, що позичальник зазначає свої пропозиції відносно умов надання банківських послуг, які в подальшому розглядаються банком для визначення істотних умов договору. Так, в даному розділі запропоновані послуги щодо отримання картки, а саме: кредитна картка «Універсальна», картка класу Gold, пенсійна картка, зарплатний пакет, ідентифікація за паспортом, депозит та дебетова особиста картка, яка і була обрана відповідачем. Тобто, відповідачем було оформлено не кредитну картку, про що вказує позивач у позовній заяві, а дебетову особисту картку. Також, представником позивача долучено витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", який відповідач не отримувала, що виключає взагалі підстави для нарахування банком відсотків за користування коштами.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитними коштами.

Обгрунтовуючи право вимоги у цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 24 січня 2011 року, позивач посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, у якихвизначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку та інші умови. Проте, вказані Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, не містять підпису відповідача та нічим не підтверджено, що саме з цією редакцією Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг відповідач погодилася та розуміла, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви в розмірі і в порядках нарахування, матеріали справи не містять.

Умови та правила надання банківських послуг могли неодноразово змінюватись самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, а кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, тому на думку суду їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24 січня 2011 року, шляхом підписання заяви-анкети.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих умов та приєднання, як другої сторони, до запропонованого договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також суд вважає, доречними доводи відповідача, що банк самостійно не мав права збільшувати відсоткову ставку, оскільки, як вже було зазначено вище відповідач не підписувала Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк".

Долучений позивачем розрахунок кредитної заборгованості відповідача не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладення кредитного договору.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що вказано й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15)і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Покликання представника позивача на необхідність врахування висновків Верховного Суду в справах №356/1635/16-ц, №428/2873/17, №755/2720/16-ц, 666/388/16-ц на увагу не заслуговують, адже судові рішення за результатами їхнього розгляду були прийняті до ухвалення постанови Великої Палати Верховного Суду. Поготів, правові позиції Великої Палати Верховного Суду мають вищу юридичну силу порівняно із позиціями Верховного Суду.

Крім того, у вказаних постановах визначено, що виписки з карткового рахунку є доказом виконання банківських операції, і договір не можна вважати неукладеним, який частково виконується, та саме по собі посилання на не ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, адже підпис під Умовами та Правилами не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору. Проте, суд їх не приймає, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не було надано суду жодного належного та допустимого доказу про те, що саме наявні в матеріалах справи Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку були чинними під час укладення договору та саме з ними було ознайомлено відповідача.

В матеріалах справи наявна заява відповідача про застосування строку позовної давності, яка обгрунтована тим, що заборгованість по сплаті кредиту почалась з 04 листопада 2015 року, тобто строк повернення кредиту настав, проте, позивач звернувся до суду з позовом 20 вересня 2019 року, тобто після спливу строку позовної давності , встановленого ст. 257 ЦК України.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Верховний Суд України неодноразово приходив до висновку про те, що за договором, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), зокрема у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154 цс15.

Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» між позивачем та відповідачем був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано кредитну картку № НОМЕР_1 , дата відкриття 12 вересня 2013 року, термін дії до 09/16 (а.с.124).

Отже, обрахування строку позовної давності починається із 30 вересня 2016 року, а позивач звернувся до суду 20 вересня 2019 року, тобто в межах строку позовної давності.

Зважаючи на вказане, суд вважає неприйнятними твердження відповідача щодо пропуску банком строку позовної давності.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Покликання відповідача на односторонню зміну позивачем розміру відсоткової ставки за користування кредитом суд не бере до уваги, оскільки, як встановлено судом, відсоткова ставка не була передбачена в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт міг свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача у відзиві на позовну заяву, що оскільки відповідач не підписувала Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24 січня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини, позовні вимоги слід задоволити частково та з відповідача слід стягнути заборгованість за кредитом (тіло кредиту) в розмірі 3939,24 грн., оскільки вказані кошти були відповідачем отримані та не повернуті АТ КБ «ПриватБанк».

В іншій частині позовній вимог, а саме про стягнення з відповідача 117056,00 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом слід відмовити, у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 24 січня 2011 року, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 64,64 грн. (розмір заявлених вимог - 117056,00 грн., розмір вимог, що підлягають задоволенню - 3939,24 грн., розмір судового збору, що підлягав сплаті при звернення до суду з цим позовом - 1921,00 грн. (1 921,00 грн х 3939,24 грн : 117056,00 грн = 64,64 грн).

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 2, 15, 525, 526, 530, 611, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, керуючись статтями ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Акціонерного Товариства КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк (р/р № НОМЕР_2 , МФО 305299, ідентифікаційний код за ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 січня 2011 року у розмірі 3939,24 (три тисячі дев`ятсот тридцять дев`ять гривень 24 коп.)

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк (р/р № НОМЕР_2 , МФО 305299, ідентифікаційний код за ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 64,64 грн. (шістдесят чотири гривні 64 копійок).

В решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи, згідно п. 4 ч. 5 ст.256 ЦПК України:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», юридична адреса: 01001 м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 15 грудня 2011 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду

Рівненської області Оборонова І.В.