Справа № 465/2123/19 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/4173/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А.,Мельничук О.Я.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 17 квітня 2019 року по справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову до відкриття провадження у справі,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 до пред`явлення позову.

Заяву мотивує тим, що спірна квартира придбана під час шлюбу з ОСОБА_1 є спільною сумісною власністю, та без згоди ОСОБА_3 може бути відчужена.

ОСОБА_1 вже відчужив Мерседес Бенс Спрінтер д.н.з. НОМЕР_1 новому власнику 03.11.2018, та в грудні місяці звернувся із позовною заявою до Франківського районного суду м. Львова про розірвання шлюбу. Про намір відчуження автомобіля заявниці не було нічого відомо. А тому, з метою збереження квартири, просила заяву задоволити.

Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 17 квітня 2019 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову до відкриття провадження у справі -задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що доводи суду першої інстанції про наявність спільного майна, що може підлягати поділу суперечать пункту 8 договору купівлі- продажу квартири від 06.07.2017, в якому зазначено, що дружина покупця ОСОБА_3 стверджує, що її чоловік квартиру купує за кошти, що є його особистою приватною власністю та на вказану квартиру не виникає права спільної сумісної власності подружжя, що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено ОСОБА_5 приватним нотаріусом. Зазначає,що вказана квартира не є об`єктом права спільної сумісної власності, так як належить до приватної власності ОСОБА_1 . Просить ухвалу скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу, ухвалу суду просив скасувати.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін, з мотивів, викладених у відзиві на скаргу(а.с.73-74).

Інші учасники справи в судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому їх неявка відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи, який проводиться за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З матеріалів справи убачається, що заявниця має намір звернутися до суду із позовною заявою про визнання прав на спільне майно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 .

Згідно змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Таким чином, забезпечення позову це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Цей спір стосується, зокрема, майнових прав на 1/4 частину будинку. Апеляційний суд встановив, що відповідачка під час розгляду справи зареєструвала право власності на будинок. Тому через ризик його відчуження на користь третіх осіб невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту 1/4 частини будинку може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову. Те, що відповідачка проживає у будинку впродовж десяти років і після державної реєстрації її права власності на нього ще не вчинила дії, що могли би підтвердити намір відчужити будинок, зокрема, не зверталася до ріелторів і не розміщувала оголошення про продаж, не спростовують висновки апеляційного суду про наявність у відповідачки як в одноособового власника можливості вільно розпорядитись будинком, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував апеляційний суд, є домірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки будинок залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір (пункти 36 та 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Оскільки предметом майбутнього позову у даній справі є нерухоме майно та зазначене майно з 2017 року зареєстровано за відповідачем, тому як власник відповідач має змогу вчиняти юридично значимі дії щодо спірного майна.

Враховуючи наведене вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач - накладення арешту на квартиру, відповідає заявленим позовним вимогам та положенням ЦПК України.

Щодо не зазначення позивачем пропозицій щодо зустрічного забезпечення та невжиття судом першої інстанції зустрічного забезпечення, то в силу ч. 1 ст. 154 ЦПК України застосування інституту зустрічного забезпечення є правом, а не обов`язком суду.

При цьому, обставини для обов`язкового зустрічного забезпечення, передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, в даному випадку відсутні.

Крім того, заявник не позбавлений права звернутися до суду першої інстанції з вмотивованим клопотанням про застосування зустрічного забезпечення в порядку ч. 6 ст. 154 ЦПК України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вжиті заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, жодним чином не впливають на право власника володіти та користуватися майном, діють до набрання рішенням суду по даній справі законної сили та спрямовані виключно на забезпечення можливості виконання такого рішення у майбутньому.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи предмет позову та намір ОСОБА_3 звернутися з позовом, прийшов до обґрунтованого висновку, що невжиття заходів забезпечення може утруднити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона має намір звернутися, а вид забезпечення позову, запропонований позивачем у заяві про забезпечення позову, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту не завдає шкоди сторонам, оскільки накладення арешту на нерухоме майно тимчасово перешкоджає відчуженню такого майна.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість ймовірного позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговуються на увагу.

Враховуючи, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням вимог закону, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 17 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:20.11.2020

Головуючий

Судді