Провадження № 2/522/2247/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засіданні - Лисенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей

ВСТАНОВИВ:

До суду 31.10.2019 надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Згідно обґрунтування позовних вимог, 22 квітня 2006 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним розвитком сім`ї за актовим записом №524 було зареєстровано шлюб між сторонами по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . За рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13.03.2018 року по цивільній справі №501/217/18, шлюб між сторонами було розірвано.

Від вказаного шлюбу у сторін народились діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилалась на те, що відповідач свої батьківські обов`язки не виконує належним чином, матеріальної допомоги та підтримки на утримання дітей не надає. При цьому посилалась на те, що відповідач зареєстрований фізичною особою-підприємцем, має станцію технічного обслуговування та здійснює технічне обслуговування автомобілів та від своєї діяльності отримує великий дохід, який приблизно на місяць складає 75-100 тис. грн.. З посиланням на те, що відповідач отримує стабільний заробіток, позивачка вважає можливим визнати розмірів аліментів на дітей у твердій грошовій сумі на рівні 1/3 частки від заробітку відповідача, а саме по 12 500 грн. на кожну дитину щомісячно. Вважає, що відповідачкою є заможною людиною, діти якого мають право на відповідний гідний рівень життя, мати якісний догляд та отримувати відповідну освіту.

До суду 11.11.2019 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача, з якої вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований з 19.06.1987 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 25.11.2019 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи в загальному позовному порядку з призначенням підготовчого засіданні.

У підготовче засідання призначене на 17.12.2019 року ОСОБА_1 не з`явилася, 10.12.2019 року представник позивача - адвокат Тищенко С.Ю. надав суду заяву про відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання ОСОБА_2 не з`явився, при ознайомленні з матеріалами справи зазначив, що заперечує проти витребування доказів.

Розгляд справи 17.12.2020 року через неявку сторін відкладено на 03.02.2020 року.

Ухвалою суду, повний текст якої складено 23.12.2019 року, було розглянуто та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі.

До суду 31.01.2020 року надійшов відзив на позов (а.с.76-170, т.1), згідно якого позовні вимоги визнали частково та вважають за можливе визначити розмір аліментів у грошовому вираженні 1 109,00грн. на кожну дитину. Посилався на те, що з 02.09.2017 року по 24.09.2019 року діти постійно проживали та проходили навчання в Словацькій Республіці, при цьому фінансування займався виключно він. По приїзду дітей зі Словаччини він фактично продовжував забезпечувати матеріально навчання та побут дітей, позивачка лише висуває вимоги про стягнення необґрунтованої суми аліментів, при цьому не повідомляє ні свій стан матеріального забезпечення, ні відповідні докази, пов`язаних із вихованням та утриманням дітей. Вважає, що надані позивачем докази у підтвердження заявлених нею вимог є неналежними та містять відомості, які не стосуються предмету позову. При цьому посилався на те, що позивачка фактично відсторонила його від участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, та перешкоджає в налагодженні відносин із дітьми.

Розгляд справи 03.02.2020 року був відкладений на 16.03.2020 року із наданням часу сторонам для ознайомлення з матеріалами справи та подання відповіді на відзив протягом 15днів.

Вимоги ухвали суду від 23.12.2019 року були виконанні Головним управлінням ДПС в Одеській області 04.02.2020 року, 27.02.2020 року та надано до суду відповідні відомості про доходи відповідача (а.с.176-180, 183-190, т.1); Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» - 10.04.2020 року (а.с.197-239).

Представник позивача 27.04.2020 року надав до суду письмові пояснення, згідно яких зазначив, що відповідно до отриманої інформації з ГУДПС в Одеській області та ПАТ КБ «Приватбанк» відповідач дійсно отримує щомісячно дохід у розмірі 210 251, 76 грн.. Враховуючи його щомісячні витрати, дійсний дохід відповідача складає 155 828, 43 грн. щомісяця. Отже, вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на дітей у розмірі, заявленому в позові. Із приводу доходу позивача повідомив, що за перші чотири місяці 2020 року дохід позивачки склав 256 070,30 грн., що у свою чергу не звільняє відповідача від обов`язку утримувати дітей (т.1, а.с.240-262).

Через неявку сторін розгляд справи 04.05.2020 року був відкладений на 22.06.2020 року.

У підготовче засідання 22.06.2020 року з`явились представник позивача, який позов підтримав, просив закрити підготовче засідання та призначити справу до розгляду по суті, а також сторона відповідача, яка підтримала свій відзив на позов.

Жодних, нерозглянутих судом, клопотань з боку сторін по справі суду не заявлені.

Ухвалою суду від 22.06.2020 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 09.09.2020 року.

Представником відповідача 11.08.2020 року були подані письмові заперечення на пояснення представника позивача (т.2, а.с.21-78), згідно яких представник відповідача посилалась на те, що в умовах карантину доходи відповідача значно зменшились та фактично чистий прибуток відповідача за травень 2020 року склав 5400 грн. та за червень 2020 року - 8 280,57 грн.. Додатково посилалась на те, що на утриманні у відповідача ще знаходиться його мати пенсійного віку - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вартість лікування останньої склало 52 000 грн. (за період із 21.11.2019 року по 15.01.2020 року). Отже, вважає, що позивачем не доведено його можливості виплачувати аліменти, у заявлений нею розмір.

Представником позивача 31.08.2020 року були подані письмові пояснення на заперечення відповідача від 11.08.2020 року (т.2, а.с.79-84), згідно яких посилався на те, що відповідачем не повідомлено розмір пенсій його матері (яка отримує пенсію за віком та пенсію по втраті годувальника, свого покійного чоловіка), а також, що відповідачем не підтверджено належним чином його витрати на лікування матері у розмірі 52000 грн.. вважає такі посилання голослівними та безпідставними. А тому просив позов задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні 09.09.2020 року були присутні представник позивача, відповідач та його представник.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, стягнувши на користь позивача аліменти на утримання кожної з дитини по 12500 грн. та судові витрати. Посилався на те, що відповідач є спроможним сплачувати такий розмір аліментів.

Відповідач та представник відповідача позовні вимоги визначили частково та зазначили, що згодні виплачувати аліменти у грошовому вираженні 1 109,00грн. на кожну дитину. На теперішній час матеріальний стан відповідача змінився та доходи зменшились, про що надали відповідну довідку.

При цьому, відповідач пояснив, що після розірвання шлюбу з позивачкою з 2017 року по вересень 2019 року він фактично сам матеріально забезпечував проживання та навчання дітей в Словаччині. У 2019 році позивачка вирішила забрати дітей з за кордону та на теперішній час перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми. Вказував, що він намагався оплачувати та забезпечувати дітей заняття, купляти їм одяг, проте позивачка бажає лише отримувати кошти. Вказував, що він згоден утримати своїх дітей, проте бажає з ними спілкуватись та самостійно визначати їх потреби.

Після пояснень сторін по справі було оголошено перерву до 06.11.2020 року.

У судовому засіданні 06.11.2020 року були присутні представник позивача - ОСОБА_8 та відповідач із представником - ОСОБА_9 ..

Сторони підтримали пояснення та свої позиції, викладені у минулому судовому засіданні.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, пояснення присутніх у судовому засіданні осіб, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи судом встановлено, що 22 квітня 2006 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним розвитком сім`ї за актовим записом №524 було зареєстровано шлюб між сторонами по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

За рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13.03.2018 року по цивільній справі №501/217/18, шлюб між сторонами було розірвано.

Від вказаного шлюбу у сторін народились діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 08.09.2006 року); та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 01.06.2010 року).

З пояснень сторін судом встановлено, що в період З 2017р. по 22.09.2019р. діти проживали в Словаччині та знаходись на повному туриманні відповідача, що не спростовано позивачем.

З 22.09.2019р. повернулися до України діти проживають разом із матір`ю - ОСОБА_1 . При цьому між сторонами існує судовий спір із приводу місця проживання дітей у рамках справи №522/21858/19, який на час розгляду даної справи по суті не вирішений.

Також, між сторонами не було досягнуто згоди щодо способу та розміру сплати аліментів на утримання дітей.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 51 Конституції України та статті 180 СК України установлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч.1,2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.1,3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно зі ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Згідно ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ЦПК України, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних для нього процесуальних наслідків.

Згідно вимог частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вбачає, що сторони проживають окремо, відповідач інших дітей не має.

Відповідач зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності у ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУДПС в Одеській області з 21.10.2003 року.

Згідно відповіді ГУДПС в Одеській області від 25.02.2020 року (т.1, а.с.183), сума одержаного відповідачем доходу за звітний період 2018 року склала 802 043, 67 грн., а за 2019 рік - 1 092 205, 02 грн..

Між тим, згідно довідки ГУ ДПС в Одеській області від 22.07.2020 року, за 1 півріччя 2020 року сума доходу відповідача склала 369 653, 04 грн..

Позивачка у свою чергу також є фізичною особою-підприємцем та дохід останньої за період із 01.01.2020 року по 23.04.2020 року склав 261322, 16 грн., про що свідчить довідка АТ КБ «Приватбанк» від 23.04.2020 року (а.с.243, т.1).

Обґрунтовуючи розмір заявлений до стягнення аліментів по 12 500 грн. на кожну дитину, позивачка посилалась на те, що витрачає на навчання дітей по 7000 грн. щомісячно, на лікарів по 3000 грн. щомісячно, на канцелярію по 3000 грн. щомісячно, на розваги дітей по 6000 грн. щомісячно; на придбання предметів побуту/одягу - 10000 грн. та на харчування - 17000 грн.. Також надала до суду декілька консультативних висновків спеціалістів офтальмоголічної клініки ТОВ «Ексімер Одеса» за період із 2016 року по 2019 рік, отримання консультативних послуг та лікування вартістю 12 100 грн., 360 грн. та 11 835 грн.. при цьому в судовому засіданні встановлено, що витрати пов`язані з зором у дітей, здійснено відповідачем.

Між тим, суд погоджується із доводами представника відповідача та вважає, що вищевикладені позивачем витрати не знайшли свого підтвердження за розглядом справи та не підтвердженні належними та допустимими доказами.

У матеріалах справи наявний акт надання послуг №161 від 21.10.2019 року, згідно якого діагностичне обстеження дитини ОСОБА_5 склало вартість 450 грн., а річна програма носіння лінз - 12 100 грн. (т.1, а.с.28). Проте суд вбачає, що саме відповідач оплатив вартість вказаних лінз, про що свідчить переписка відповідача із лікарем-офтальмологом із наявною в ній доказів оплати таких лінз (т.1, а.с.104-105, 106).

Із приводу інших актів про наданнях послуг ТОВ «Ексімер Одеса» у 2018 році, 2017 році, у 2016 році, то суд вбачає, що дані акти містять лише опис та вартість наданих послуг, проте не свідчать що їх оплата була здійснена саме позивачкою. Доказів цього позивачем надано не було.

Окрім того, суд вбачає, що саме відповідач здійснював оплату вартості занять дітей з іноземної мови (за період із вересня 2018 року по жовтень 2019 року), про що свідчать відповідні квитанції про переказ коштів (т.1, а.с.107-114).

Також суд погоджується із доводами представника відповідача з приводу того, що надані нею чеки із сумою витрат на 17 000 грн. не свідчать беззаперечно, що дані кошти були витрачені лише на дітей, оскільки в квитанціях зазначено загальний перелік товарів, серед яких є вино, кава, гігієнічна прокладки, корм для котів, тобто продукти та речі, які не відповідають потребам дітей.

Також матеріалами справи підтверджується, що відповідач періодично здійснює витрати на утримання дітей, зокрема на придбання продуктів харчування (а.с.115, т.1), забезпечення дітей під час їх перебування у Словаччині та згоден здійснювати інші витрати, які пов`язані з їх розвитком і навчанням. Зазначене не спростовано стороною позивача .

Суд вбачає, що відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України позивачка не надала до суду беззаперечних доказів на підтвердження майнового стану відповідача, наявності в нього можливості сплачувати щомісячно аліменти у розмірі 12 500 грн. на кожну із дитини.

Окрім того, за розглядом справи не знайшли свого підтвердження ті обставини, що на потреби малолітніх дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , витрачаються щомісячно кошти на суму 50000 грн. (згідно обґрунтування позову) та утримання дітей потребує таких затрат.

Отже, за викладених обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 у частині визначеного нею до стягнення з відповідача розміру аліментів у сумі 12 500 грн. на кожну дитину щомісяця.

Відповідно до Закону України «Пpo Дepжавний бюджeт України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей вікoм від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

На час вирішення справи по суті законодавством визначено мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину 7-ми років - 1 197.50 грн..

Враховуючи викладені обставини, виходячи з того, що батьку мають рівні обов`язки з утримання дітей, відповідачем визнається позовна заява в частині стягнення аліментів в розмірі 1109 грн., при цьому зважаючи на те, що позивачкою дійсно здійснюються значні витрати на утримання дітей та відповідач має можливість утримати дітей у більшому розмірі, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог частково, саме вважає за можливе стягнення аліментів у розмірі 5 000 грн. щомісячно на кожну дитину.

При цьому суд враховує положення ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої об`єктом індексації є також розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Статтею 5 даного Закону встановляється, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Із приводу вимог про стягнення витрат за правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги частина третя статті 137 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.ч.1,2 ст. 133 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція щодо застосування приписів статті 141 ЦПК України викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61 15441св19).

Суд вбачає, що позивачка понесла витрати за правничу допомогу у розмірі 4900 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, суд присуджує стягнення з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 840, 80 грн..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 84, 141, 180-182, 184 СК України, ст.ст.1, 2, 5, 11, 43, 49, 76-80, 81, 89, 141, ч. 4 ст. 206, 210, ч.1,3 ст. 223, ч. 2 ст.247, 258, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі по 5000 грн. (п`ять тисяч ) на кожного із урахуванням індексації щомісячно, починаючи із 31 жовтня 2019 року до досягнення дітям повноліття, тобто відповідно до ІНФОРМАЦІЯ_5 ( ОСОБА_2 ) та до ІНФОРМАЦІЯ_6 ( ОСОБА_5 ).

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) витрати за правову допомогу у розмірі 4 900 грн. (чотири тисячі дев`ятсот гривень 00 копійок).

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 840, 80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України

Повний текст рішення виготовлено 16.11.2020 року.

Суддя: Домусчі Л.В.