Житомирський апеляційний суд
Справа №289/534/20 Головуючий у 1-й інст. Міхненко С. Д.
Категорія 70 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 ,

на рішення Малинського районного суду Житомирської області, ухвалене 07 липня 2020 року суддею Міхненком С.Д. у м. Малині,

у справі № 289/534/20 за позовом ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_5 , про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання та додаткових витрат,

в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви від 30.06.2020 (а.с. 66-67), просив стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, щомісячно, на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Окрім цього, просив стягнути з відповідача на користь позивачки витрати в твердій грошовій сумі: в розмірі 50% витрат за навчання дочки, що становить 5175,50грн; в розмірі 50 % витрат вартості проживання її у гуртожитку в розмірі 1560грн, що становить 6735 грн; 50 % додаткових витрат на навчання ОСОБА_5 в розмірі 5000 грн від 09 червня 2020 року і в розмірі 5165 грн від 19 червня 2020 року, що становлять 5082,50 грн, а разом в розмірі 11817,50 грн.

Протокольною ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 07 липня 2020 року залучено до участі у справі ОСОБА_5 в якості третьої особи на стороні позивача (а.с. 78).

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 07 липня 2020 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період її навчання в Житомирському державному університеті імені Івана Франка, в розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 08 квітня 2020 року по 30 червня 2023 року, за умови продовження нею навчання. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати, пов`язані з навчанням дочки ОСОБА_5 в розмірі 6635 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На його думку, суд не врахував надані відповідачем докази, які підтверджують неможливість надання ним матеріальної допомоги повнолітній дочці. Також, вказав на безпідставне застосування судом до спірних правовідносин ст. 185 СК України, помилкове прийняття визнання позову представником відповідача, який не мав на це повноважень, та стягнення з відповідача судового збору з огляду на те, що він звільнений від його сплати. У своїх доводах послався на практику Верховного Суду.

У відзиві ОСОБА_6 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги. Також просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн.

У заяві про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , просив відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату правничої допомоги, посилаючись на їх необґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

За змістом ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками повнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 01.09.2019 є студенткою першого курсу денної форми навчання Житомирського державного університету імені Івана Франка та закінчує навчання 30 червня 2023 року (а.с. 7, 13).

Позивачкою на підтвердження понесення витрат на навчання повнолітньої дочки до позовної заяви додано квитанції про оплату витрат за проживання дочки у гуртожитку та за її навчання (а.с.14, 15-17).

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_2 отримує пенсію за віком, розмір якої з грудня 2019 року по травень 2020 року становив 8863,06 грн, зокрема у травні 2020 року 1764,53 грн (а.с. 59).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої дочки в сумі 1000 грн щомісяця до закінчення її навчання, суд першої інстанції виходив із того, що дочка сторін потребує матеріальної допомоги, відповідач має можливість надавати таку допомогу.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи.

Матеріали справи свідчать, що відповідач є особою, яка втратила працездатність у зв`язку із досягненням встановленого законом пенсійного віку та отримує пенсію за віком, розмір якої становить 1764 грн.

Належних та допустимих доказів на підтвердження обставин отримання ОСОБА_2 інших доходів, наявності у нього майна, грошових коштів або витрат, визначених п. 3-2) ст. 1 ст. 182 СК України, позивачка суду не надала.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

Отже, дохід відповідача, який складається з пенсійних виплат, є нижчим ніж прожитковий мінімум, встановлений чинним законодавством, що свідчить про неможливість останнім надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Враховуючи відсутність у батька можливості надавати таку допомогу, у суду були відсутні підстави для стягнення аліментів на навчання повнолітньої дочки.

Суд апеляційної інстанції також не погоджується з рішенням суду першої інстанції про стягнення додаткових витрат у зв`язку з навчанням дочки сторін за період до досягнення нею повноліття.

Таке рішення ухвалене при неправильному застосуванні положень ст. 185 СК України до спірних правовідносин, а висновки суду не відповідають правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №569/6838/15-ц, згідно якої навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Отже, навчання дочки сторін у вищому навчальному закладі до досягнення нею повноліття не відноситься до тих обставин, які передбачають можливість стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини.

Окрім того, є помилковим посилання у рішенні суду на визнання позову у цій частині представником відповідача ОСОБА_7 за відсутності у договорі про надання правової допомоги №03/20 від 06.07.2020 відповідних повноважень на здійснення такої процесуальної дії та те, що таке визнання позову суперечило закону. Також, з огляду на вищезазначену правову позицію суперечило закону визнання позову ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву в частині стягнення з нього половини вартості плати за гуртожиток в сумі 1560 грн, здійсненої позивачкою 30.08.2019, тобто коли дочка сторін не досягла повноліття (а.с 17, 54-56).

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Аргументи відзиву на апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки потреба у зв`язку з навчанням у матеріальній допомозі не може бути самостійною підставою для задоволення позову за відсутності доведеності обставин можливості батька надавати таку допомогу.

Підстави для стягнення витрат на оплату правничої допомоги на користь позивачки, з огляду на ухвалене судом апеляційної інстанції нове судове рішення та положення ч.2 ст.141 ЦПК України, відсутні.

Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у частині, яка переглядалась судом апеляційної інстанції, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 07 липня 2020 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 04 листопада 2020 року.