Справа № 713/2110/20
Провадження №2-н/713/144/20
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

10.11.20 м. Вижниця

Суддя Вижницького районного суду Чернівецької області Кибич І.А., перевіривши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія», про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), жителя АДРЕСА_1 , за період з лютого 2020 року по червень 2020 року в сумі 2328,66 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

04.11.2020 року заявник ТОВ «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» звернувся в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), жителя АДРЕСА_1 , за період з лютого 2020 року по червень 2020 року в сумі 2328,66 гривень.

На виконання вимог ч.5 ст.165 ЦПК України направлений запит до Вижницької міської ради щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника.

З довідки Вижницької міської ради №389 від 09.11.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 , був зареєстрований та проживає у житловому будинку батьків в АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 19.12.2013 року вибув у с.Верещиця, Яворівського району Львівської області.

Перевіривши заяву про видачу судового наказу та дослідивши додані до неї матеріали, суддя приходить до висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

Відповідно до ст.161 ч.1 п.3 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, у разі якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно ст.ст.1, 20 Закону України, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 19.12.2013 року вибув у с.Верещиця, Яворівського району Львівської області, а за адресою надання послуг постачання електричної енергії в АДРЕСА_3 , споживачу (боржник) ОСОБА_1 з особовим рахунком № НОМЕР_2 , не зареєстрований. Належних доказів фактичного проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою із зазначенням періоду такого проживання до матеріалів заяви не долучено, а також не надано доказів, що вказаний житловий будинок перебуває у його власності, доказів укладення договору надання послуг постачання електричної енергії побутовому споживачу з ОСОБА_1 , а отже суду не надано доказів, що останній є споживачем комунальних послуг наданих по даному житлу.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Проте, стягувачем не додано до матеріалів справи копії договору (раніше укладеного договору), укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі з боржником, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості за споживання електричної енергії.

Стягувач в заяві посилається на те, що існування між сторонами договірних відносин свідчить саме споживання відповідачем електричної енергії та відкриття останньому особового рахунку № НОМЕР_2 , проте відповідних доказів заява не містить в тому числі доказів того, що особовий рахунок № НОМЕР_2 відкритий саме на ім`я боржника та останній користується наданими заявником послугами.

До матеріалів заяви не додано розрахунку заборгованості за спожиту електричну енергію в заявленій сумі 2328,66 грн., завірену належним чином.

Крім того, суд враховує положення ст.322 ЦК України, відповідно до яких власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.78 ч.2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що у даному випадку не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги заявника боржником ОСОБА_1 .

У відповідності до роз`яснень, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23.12.2011 року «Про практику застосування судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, оскільки є достатні підстави вважати, що дані вимоги не є безспірними, а заява стягувача про видачу судового наказу подана з порушенням ст.163 ЦПК України.

Судом звертається увага стягувача на те, що згідно ч.1 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Відповідно до ч.2 ст.164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Враховуючи те, що судом відмовлено у видачі судового наказу, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 164 ЦПК України внесена сума судового збору стягувачу ТОВ «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» не повертається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.165, 166, 186, 352-354 ЦПК України, Суд, -

У Х В А Л И В :

У видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія», про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), жителя АДРЕСА_1 , за період з лютого 2020 року по червень 2020 року в сумі 2328,66 гривень, відмовити.

Копію ухвали направити до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія».

Відмова у видачі судового наказу унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник має право звернутися з тими самими вимогами в порядку позовного провадження.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Чернівецького апеляційного суду через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя І. А. Кибич