ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Херсон

справа № 766/4288/17

провадження № 22-ц/819/1145/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)Чорної Т.Г.,
суддів:Воронцової Л.П.,
Ігнатенко П.Я.
секретарПавловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Прохоренко В.В. від 23 жовтня 2019 року за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про визнання недійсним окремого положення договору, застосування реституційних наслідків його недійсності шляхом зобов?язання провести перерахунок заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про визнання недійсним окремого положення договору, застосування реституційних наслідків його недійсності шляхом зобов?язання провести перерахунок заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 19 серпня 2005 року між ОСОБА_1 та Відкритим Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ - «Приватбанк»), укладено кредитний договір №HEH0GF00001544, за умовами якого банк надав йому кредит у розмірі 22 827 євро на придбання житла з кінцевим терміном повернення до 19 серпня 2025 року п. 1.1 Договору передбачено сплату комісії за розрахунково-касове обслуговування.

П.1.1. кредитного договору визначено, що банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом, надання готівки через касу на строк до 19.08.2025року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 22 827 євро на наступні цілі: придбання житла у сумі 17 700 євро; на сплату страхових платежів в сумі 5 127євро, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,22% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.1.1 даного договору.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитом в іпотеку банку було передано квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що п.1.1 кредитного договору в частині стягнення комісії за розрахунково-касове обслуговування має бути визнаний судом недійсним, відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст.203, 215 ЦК України, з огляду на те, що: умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначені цього Закону є нікчемною; умови договору про сплату комісії за розрахунково-касове обслуговування є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд, визнати недійсним з моменту укладення, а саме з 19.08.2005, п.1.1 Кредитного договору №HEH0GF00001544, укладеного 19.08.2005 року між ним та ВАТ КБ «Приватбанк» , в частині сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,22% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Зобов?язати ПАТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти, сплачені в рахунок погашення комісії за розрахунково-касове обслуговування, шляхом зарахування сплачених коштів на погашення тіла кредиту та відсотків за кредитним договором.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 жовтня 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсним пункт 1.1 кредитного договору № HEH0GF00001544, укладеного 19.08.2005 року між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 в частині сплати позичальником комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0, 22 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати.

Застосовано наслідки недійсності правочину, зобов`язано Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» здійснити зарахування в рахунок погашення тіла кредиту та відсотків за кредитним договором № HEH0GF00001544, укладеним 19.08.2005 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» сплачену позичальником суму комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 6580,86 євро.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в дохід держави судовий збір в сумі 1538,60 грн.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволення позову відмовити повністю.

В обгрунтування апеляційної скарги Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» посилається на те, що на момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, зокрема надання кредиту позичальнику. ОСОБА_1 не додав жодного доказу, що під час укладення кредитного договору він не мав можливості прочитати даний договір та детально ознайомитися із всіма умовами, крім того позичальник протягом тривалого часу належним чином виконував зобов?язання, що свідчить про його згоду зі всіма умовами кредитного договору. Також апелянт зазначив, що згідно п.8 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за наданні послуги, що свідчить про те, що така форма виплат, як плата за обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Положення договору щодо сплати щомісячної винагороди за надання фінансового документу не суперечить ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», якою визначено, що споживач не зобов?язаний сплачувати кредитодавцеві будь які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі, оскільки сторони такі умови узгодили при його укладенні. Також законного обгрунтування відмови в задоволенні заяви про застосування строку позовної давності оскаржуване рішення не містить.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено що 19 серпня 2005 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № НЕН0GF00001544.

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору, банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк до 19.08.2025 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 22 827,00євро, на наступні цілі: придбання житла 17 700,00 євро; на сплату страхових платежів у випадках та порядку передбачених договором 5 127,00євро, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0.22% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплети, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.1.1 даного договору.

В забезпечення умов кредитного договору в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_2 .

Погашення за кредитним договором здійснюється в період з 19 по 26 число кожного місяця щомісячним платежем в сумі 235,89 євро, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, комісії, а також інших витрат банку відповідно до п. п. 2.2.9, 3.4.

З моменту укладення кредитного договору ОСОБА_1 сплатив на користь банку 6580,86 євро комісії за розрахунково-касове обслуговування даного кредиту, зазначена сума відповідачем не спростована та визнається.

Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов договору, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Крім того, за змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Оскільки п.1.1. кредитного договору №HEH0GF00001544, є несправедливим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну правову оцінку відповідності цього пункту вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та дійшов обгрунтованого висновку про визнання недійсним кредитного договору в частині сплати позичальником щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту та зобов`язання АТ «Приватбанк» зарахувати сплачену позичальником комісію за розрахунково-касове обслуговування кредиту, у визначений позивачем спосіб.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск строку позовної давності, то суд не приймає їх до уваги, оскільки відповідно до частини першої, п?ятої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов?язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано банком, що про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізнався у 2017 року після отримання консультації адвоката та отримання ним письмового висновку, в якому було роз?яснено про порушення його прав та способу їх захисту, а з позовом до суду позивач звернувся 10.03.2017 року тобто в межах визначених законом строків.

Отже, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367,374,375 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 жовтня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: Л.П.Воронцова

П.Я.Ігнатенко

У зв?язку з відрядженням судді-доповідача, перебуванням судді на лікарняному та у відпустці, повний текст постанови складено 23 листопада 2020 року

Суддя Т.Г. Чорна