Справа № 646/8953/19
№ провадження 2/646/255/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.11.20 року м.Харків
Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого - судді Теслікової І.І.,
при секретарі - Бєлівцовій О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами, якими, з урахуванням уточнень, просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно - 21/200 (двадцять одну двохсоту) частку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку виділення у власність 1 / 2(однієї другої) частини спільного майна подружжя, придбаного під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 23.01.2020 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою суду від 15.09.2020 року закрито підготовче судове засідання, праву призначено до судового розгляду.
Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за відсутності, підтримала позов та просила його задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статі 60, 61 СК України).
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно із частиною 1 статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
Судом встановлено, що 28 жовтня 2005 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_4 , який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції міста Харкова, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 28.12.2005 року. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».
ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 18.04.2007 року.
Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 12.01.2017 року у справі № 646/10704/16-ц, яке набрало законної сили 01.02.2017 року, вищевказаний шлюб було розірвано.

При цьому, 06 червня 2011 року, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу частини домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єніною Ларисою Вікторівною 06.06.2011 року за реєстраційним реєстровим №2584, придбав у Приватного акціонерного товариства «ВИРОБНИЧНО-ТЕХНІЧНЕ ПІДПРИЄМСТВО «УКРЕНЕРГОЧОРМЕТ» нерухоме майно - 21/100 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до заяви Голови правління-Генерального директора Приватного акціонерного товариства «ВИРОБНИЧНО-ТЕХНІЧНЕ ПІДПРИЄМСТВО «УКРЕНЕРГОЧОРМЕТ» Зайцева Василя Васильовича, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Башинською Людмилою Василівною за реєстраційним реєстровим №791 від 16.06.2011 року, ОСОБА_2 повністю розрахувався із продавцем за отримане у власність майно.

Право власності на вище вказане нерухоме майно на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано у державному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав №30452345 від 30.06.2011 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 20 лютого 2018 року.

Після смерті ОСОБА_2 . Першою Харківською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 115/2018.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Грошевою О.Ю., зареєстрованого за реєстраційним №5-1063 від 14.09.2018 року, ОСОБА_3 набув в порядку спадкування право власності на належну спадкодавцю 1 / 2 (одну другу) частину у спільному майні 21/100 (двадцять одна сотих) частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що становить у перерахунку часток 21/200 (двадцять одна двохсотих) частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У свідоцтві зазначено, що вказана частка майна у спадщині є такою, що обрахована з урахуванням частки, від якої відмовилась мати спадкодавця ОСОБА_6 .

14 вересня 2018 року Постановою державного нотаріуса Першої Харківської державної нотаріальної контори Грошевої О.Ю. ОСОБА_1 відмовлено у вчинені нотаріальної дії хз видачі свідоцтва про право власності на 1 / 2 частину від належних спадкодавцю 21/ 100 часток у праві власності на домоволодіння з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до цієї постанови, підстави для видачу ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на частину спільного майна подружжя відсутні, у зв`язку з тим, що нотаріус має можливість видати таке свідоцтво на тільки у випадку існування шлюбу на час смерті одного із подружжя.

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач просила визнати за нею право власності на 1 / 2 частку майна в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63. ч. 1 ст. 65 СК України.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України) відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком таких, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Домоволодіння не є предметом індивідуального користування.

Установивши, що на об`єкт нерухомого майна - домоволодіння, набуте право власності на підставі цивільно-правової угоди під час шлюбу, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вона була придбана, суд приходить до висновку, що вищевказана квартира є правом спільної сумісної власності подружжя, а тому доводи позивача є вірними.

Конституційний суд України у своєму рішенні № 17-рп від 19 вересня 2012 року дійшов наступних висновків: «Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Таким чином, законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, а тому обов`язок доведення тієї обставини, що майно придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього.

Відповідно до положень ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Положення п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 р. № 11, визначає, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні врахувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

За положеннями пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно з частиною сьомою статті 57 СК України, якщо у придбанні майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Таким чином, сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. У тому разі, якщо майно набувається у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, то воно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Згідно статті 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на підставі спільної сумісної власності, незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ , набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 06.06.2011 року, засвідченої приватним нотаріусом ХМНО Єніною Л.В., ОСОБА_1 надано згоду чоловіку ОСОБА_2 на купівлю за спільні кошти подружжя 21/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі ст. 63 Сімейного кодексу України "Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними."

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають із ст. 370 ЦК України, де передбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування.

Враховуючи вищенаведені норми права, докази, на які посилається позивач, суд вважає, що спірне майно придбано за час перебування сторін у шлюбі, їх спільного проживання, ведення спільного господарства за кошти подружжя та в інтересах сім`ї, тому є спільним сумісним майном подружжя, а тому позовна заява підлягає задоволенню.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачкем надано докази того, що 21 / 100 частини домоволодіння є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки воно придбане померлим ОСОБА_2 під час шлюбу.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 , право власності на нерухоме майно - 21/200 (двадцять одну двохсоту) частку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку виділення у власність 1 / 2(однієї другої) частини спільного майна подружжя, придбаного під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20-ти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 20.11.2020 року.

Суддя Теслікова І.І.