справа № 761/8817/19
головуючий у суді І інстанції Притула Н.Г.
провадження № 22-ц/824/6590/2020
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Писаної Т.О.,

Суддів Приходька К.П., Журби С.О.

за участі секретаря судового засідання Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відмову від позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

На обґрунтування позову вказувала, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 квітня 2016 року у справі за №757/2129/14-ц стягнено з відповідача па користь позивача грошову компенсацію за Ѕ частину у спільному майні, що складає 11 153 421 грн 02 коп. та судові витрати у розмірі 3 441 грн, а всього 11 156 862 грн 02 коп.

Вказане судове рішення набрало законної сили та під час примусового виконання рішення суду з відповідача ОСОБА_2 було стягнено 5 404 грн 11 коп. та залишок невиконаного зобов`язання становить 11 151 457 грн 91 коп.

Крім того, рішенням Апеляційного суду Київської області від 25 травня 2017 року стягнено з відповідача на користь позивача різницю вартості часток у розмірі 2 093 861 грн.

Рішення набрало законної сили та під час його примусового виконання борг відповідачем не сплачено, тому існує заборгованість в розмірі 2 093 861грн.

Зауважує, що оскільки відповідач тривалий час не виконує рішення суду, на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідач повинен сплатити на користь позивача 3% річних нарахованих на суму 1 1 156 862 грн за період з 13 жовтня 2016 року по 10 грудня 2018 року в розмірі 722 598 грн та інфляційні втрати за цей же період в сумі 3 426 794 грн 21 коп.

Крім того, 3% річних, нарахованих на суму 2 093 861 грн за період з 26 травня 2017 року по 10 грудня 2018 року в сумі 96 891 грн та інфляційні втрати за вказаний період в сумі 377 457 грн 22 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в сумі 1915632 грн 96 коп, 3% річних в сумі 426 067 грн 31 коп та 9 605 грн судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року та постановити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат в сумі 3 679 121 грн 32 коп. та 3% річних в сумі 819 461 грн 61 коп мотивуючи тим, що рішення було ухвалено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд неправильно застосував норми матеріального права, значені ч. 2 ст. 625 ЦК України, коли відмовив у її застосуванні на період дії ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 квітня 2017 року про зупинення виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 квітня 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі, тобто виключив з розрахунків період з 03 квітня 2017 року по 06 червня 2018 року.

Крім того, суд без належних правових підстав не вирішив питання щодо розподілу судових витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Учасники справи правом на відзив не скористались.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 червня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу ( а.с.109, 110).

10 листопада 2020 ОСОБА_1 через канцелярію суду подала заяву про відмову від позову.

Зазначила, що відповідач по справі ОСОБА_2 , відмовився від свого позову, який розглядався Шевченківським районним судом міста Києва (справа №761/895/20) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за невиконаним грошовим зобов`язанням, таким чином, ОСОБА_1 також має намір відмовитись від позову у цивільній справі №761/8817/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 заяву підтримали та просили її задовольнити, з огляду на врегулювання сторонами спору в позасудовому порядку. Також зазначили, що їм відомі і зрозумілі наслідки відмови від позову.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 проти задоволення заяви не заперечували.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши думку учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість прийняття відмови ОСОБА_5 від позову, з огляду на наступне.

У відповідності до вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів учасників справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Як передбачено п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Заява ОСОБА_1 про відмову від позову не суперечить вимогам статтей 206, 373 ЦПК України, наслідки відмови від позовних вимог позивачу розяснено у судовому засіданні.

За таких обставин, коли позивач, користуючись правом, відмовляється від позову і така відмова не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, колегія суддів вважає, що слід прийняти відмову позивача від позову та закрити провадження у справі, а також, у відповідності з вимогами ч.2. ст.373 ЦПК України, визнати нечинним ухвалене у справі судове рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Таким чином, враховуючи подану заяву про відмову від позову та її прийняття судом, з державного бюджету підлягає поверненню на користь ОСОБА_1 50 % судового збору, що підлягав сплаті при подачі апеляційної скарги в розмірі 3 385 грн 50 коп.(квитанція №26-3384965/С від 26 травня 2020 року на суму 6 771 грн).

Враховуючи викладене та керуючись, ст. ст. 142, 206, 255, 260, 261, 268, 373, 374, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про відмову від позову задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від її позову до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Визнати нечинним рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Провадження у цивільній справі №761/8817/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних закрити.

Повернути ОСОБА_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги у розмірі 3 385 (три тисячі триста вісімдесят п`ять) грн 50 коп.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складено 12 листопада 2020 року.

ГоловуючийТ.О. Писана
Судді К.П. Приходько
С.О. Журба