Справа № 265/6028/20
Провадження № 2/265/1624/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 листопада 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

за участю секретаря Дрьомової О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/6028/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, третя особа: ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача, ОСОБА_4 , звернувся до суду із вказаним позовом в інтересах ОСОБА_1 , в обґрунтування якого вказував, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «HONDA CIVIC» 2007 року випуску н/з НОМЕР_1 на підставі свідоцтва реєстрації транспортного засобу НОМЕР_2 . На початку березня 2019 року між ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_5 ) та ОСОБА_2 була досягнута домовленість про те, що він надасть їй послуги з реалізації зазначеного автомобіля, оскільки за його словами був більш обізнаний у питаннях реалізації транспортних засобів. Оскільки позивачка на той час вже проживала в м. Києві, зазначений транспортний засіб знаходився в м. Маріуполі та перебував у користуванні ОСОБА_2 , то за домовленістю з останнім 13 березня 2019 року позивачка засвідчила у приватного нотаріуса довіреність на виконання дій з метою реалізації зазначеного транспортного засобу, в тому числі право відповідача укладати договори купівлі-продажу та отримувати кошти при укладені таких договорів. Згідно такого доручення ОСОБА_1 надала право ОСОБА_2 розпоряджатися та користуватися її автомобілем, а відповідач повинен був протягом 2-х місяців з часу надання доручення продати належний їй транспортний засіб за суму не менш ніж десять тисяч доларів США. Грошові кошти отримані ним від реалізації транспортного засобу ОСОБА_2 повинен був передати позивачці. Зазначав з посиланням на правову позицію Верховного Суду, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу не вважається укладеним договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. При цьому в подальшому ОСОБА_2 пояснював, що продати транспортний засіб він не зміг, хоча займається питанням продажу автомобілю. У березні 2020 року позивачці натомість стало відомо, що відповідач 14 лютого 2020 року продав за договором купівлі-продажу у Територіальному сервісному центрі № 1441 РСЦ МВС в Донецькій області (м. Маріуполь) її автомобіль ОСОБА_3 , дружині відповідача, за 220000 грн. Однак до теперішнього часу грошові кошти ОСОБА_2 за продаж такого транспортного засобу позивачці не передав, не надавши звіт про виконання доручення та від спілкування з позивачкою переховується. Вказував, що отримані кошти за договором продажу цього автомобілю повинні бути передані власнику, тобто ОСОБА_1 . Отже, позивачка вважає, що вказаними діями ОСОБА_2 порушує її права, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися з позовом до суду. На підставі викладеного просила стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 220000 грн. та судові витрати.

Ані позивачка, ОСОБА_1 , ані її представник, адвокат Філипенко Є. С., в судове засідання не з`явились, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за їх відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні позовних вимог та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідач, ОСОБА_2 , у судове засідання за невідомих суду причин не з`явився повторно, будучи про час та місце розгляду справи повідомленим належним чином.

Третя особа, ОСОБА_3 , у судове засідання також не з`явилась повторно за невідомих суду причин, будучи про час та місце розгляду справи повідомленою належним чином.

Таким чином згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 від 31 березня 2018 року, виданого ТСЦ № 1441, вбачається, що ОСОБА_6 є власником транспортного засобу «Honda Civic», 2007 року випуску, червоного кольору, номер шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Печерським районним у місті Києві відділом ДРАЦС ГТУ юстиції у місті Києві, актовий запис № 2375, вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 одружились 12 вересня 2018 року, внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище « ОСОБА_8 ».

Згідно із довіреністю строком дії три роки, посвідченою нотаріально 13 березня 2019 року приватним нотаріусом, реєстр № 170, ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_5 ) уповноважила ОСОБА_2 розпоряджатися (в тому числі продати) та керувати належним їй за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 31 березня 2018 року автомобілем «Honda Civic», 2007 року випуску, червоного кольору, номер шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , для чого надала її представнику право, зокрема, укладати договори купівлі-продажу, підписувати та подавати усі необхідні заяви у відповідні органи, розписуватись за неї, в тому числі на договорах купівлі-продажу та отримувати по укладеним від її імені договорам грошові кошти.

За договором купівлі-продажу № 1441/2020/1936204 транспортного засобу від 14 лютого 2020 року, укладеного в територіальному сервісному центрі МВС № 1441 РСЦ МВС в Донецькій області, вбачається, що ОСОБА_6 , як продавець, в особі ОСОБА_2 , який діяв на підставі доручення, з однієї сторони, та ОСОБА_3 , як покупець, з іншої сторони, уклали угоду, за якою продавець продав, а покупець придбав за 220 000 грн. транспортний засіб «Honda Civic», 2007 року випуску, червоного кольору, номер шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 .

На підставі досліджених доказів судом було встановлено, що автомобіль «Honda Civic», 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 належав на праві власності позивачці, яка 13 березня 2019 року на такий автомобіль видала довіреність відповідачу на право розпорядження та керування ним, а також права на його продаж за договором купівлі-продажу з одержанням від такої угоди грошових коштів за позивачку.

На виконання умов такої довіреності відповідач 14 лютого 2020 року від імені позивачки продав спірний транспортний засіб третій особі, отримавши за такий автомобіль грошові кошти в сумі 220 000 грн.

Суд зазначає, що згідно із «Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерством внутрішніх справ (далі - МВС) і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22 січня 2019 року по справі № 145/145/17.

Згідно із ч. 1 ст. 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) представництвом є право відношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 244 ЦК представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю, яка є письмовий документом, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

На підставі п. 2, 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК повірений зобов`язаний після виконання доручення негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; а також негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Таким чином суд зазначає, що довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу є угодою, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

На підставі переліченого суд також зауважує, що відповідач, діючи від імені власника транспортного засобу, продав належний на праві власності позивачці автомобіль, отримавши за проданий транспортний засіб грошові кошти, внаслідок чого такі грошові кошти належать позивачці, які їй відповідач повинен повернути.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 554/9348/15-ц.

При цьому суд зазначає, що ОСОБА_2 не надав суду доказів на підтвердження передачі ним позивачці грошових кошів в сумі 220000 грн. від продажу ним 14 лютого 2020 року за довіреністю автомобіля ОСОБА_1 .

Таким чином судом було встановлено, що відповідач у порушення виданої йому 13 березня 2019 року позивачкою довіреності після її реалізації шляхом продажу за 220 000 грн. на підставі укладеного договору від 14 лютого 2020 року транспортного засобу ОСОБА_1 , «Honda Civic», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , не повернув позивачці отримані ним грошові кошти від продажу такого автомобіля.

З огляду на наведене вмотивування, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 220 000 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК внаслідок задоволення позовних вимог на користь позивачки з відповідача підлягає також стягненню витрати ОСОБА_1 з оплати судового збору в сумі 2200 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, третя особа: ОСОБА_3 , задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 220 000 (двісті двадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 2200 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте відповідачем шляхом подачі письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 6 листопада 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_5 , зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_6 , зареєстрований в АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_7 , зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Суддя