Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/452/20
Провадження № 2/191/154/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
11.11.2020 м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Твердохліб А.В.
за участю секретаря Яришевої Н.В.
згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області в загальному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
17.02.2020 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 25.01.1995 року. Відповідач у справі є сином ОСОБА_1 , який зареєстрований у вказаному будинку, але з 06 січня 2019 року фактично не проживає у ньому по теперішній час. Місце проживання ОСОБА_2 , позивачу не відоме. Спілкування між ними відсутнє. Посилаючись на ст.ст. 16, 405, 386 ЦК України, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
До початку проведення судового засідання позивач ОСОБА_1 надала суду заяву про підтримання позовних вимог, відсутність заперечення проти заочного розгляду справи та можливість розгляду справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його присутності, відзиву на позов не надав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення.
Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне.
Згідно копії Договору дарування від 25 січня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Синельниківської держнотконтори Дніпропетровської області, копії реєстраційного посвідчення, виданого 28 лютого 1995 року Синельниківським бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_1 є власником 3/5 частки будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7, 8).
Право власності на 2/5 частин вказаного будинку, зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Синельниківською держнотконторою за реєстром 687 від 10.04.1972 року, за ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і після його смерті спадкова справа у Першій синельниківській державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області не заводилась.
У будинку АДРЕСА_1 є зареєстрованим, окрім інших осіб, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син позивача, який з 06 січня 2019 року фактично не проживає за вказаною адресою, що встановлено із копії будинкової книги та довідки, виданої 02 лютого 2020 року квартальним комітетом Синельниківської міської ради Дніпропетровської області (а.с.9, 10-11).
Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими.
Згідно ст. 7 Закону України від 11. 12. 2003 року №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім`ї власника залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється ст. ст. 71, 72, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивач є власником частини зазначеного вище будинку, реєстрація в ньому члена сім`ї, яким є відповідач, створює позивачу перешкоди у користуванні ним. ОСОБА_2 протягом більше одного року в будинку не проживає, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст. 41 Конституції України, ч. 2 ст. 405 ЦК України, Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст. ст. 10-13, 76-80, 189, 259, 263-268, 280, 281 ЦПК України суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: А. В. Твердохліб