Провадження № 2/127/3127/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2020 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі Мироненко В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Огородника О.М.,

представника відповідача - адвоката Середенка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до комунального підприємства "Вінницьке шляхове управління" про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся позивач ОСОБА_1 із позовом до комунального підприємства "Вінницьке шляхове управління" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 червня 2020 року о 12 год 10 хв у м. Вінниці по вул. Київській, 178, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю позивача, а саме транспортний засіб попав у вибоїну, внаслідок чого водій втратив керування та автомобіль вдарився у рекламний щит.

Позивач вважає, що у зв`язку із неналежним утриманням дороги комунальним підприємством "Вінницьке шляхове управління" як балансоутримувачем ділянки дороги йому заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 190 823 грн 26 коп, а також 50 000 грн моральної шкоди, що просить стягнути з відповідача за цим позовом разом із судовими витратами.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Огородник О.М. позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.54-61).

Представник відповідача адвокат Середенко М.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.79-83).

Заслухавши пояснення сторін та показання свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 13 липня 2020 року у адміністративній справі №127/13813/20, яка не оскаржувалась та набрала законної сили 24 липня 2020 року, ОСОБА_1 21.06.2020 о 12 год. 10 хв., в м. Вінниці по вул. Київська, 178, керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважний, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної дистанції руху, внаслідок чого здійснив наїзд на білборд «Нео дизайн» та електроопору № 247. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.3.б, 12.1 Правил дорожнього руху, з огляду на що його визнано судом винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 340 гривень на користь держави.

При розгляді судом справи про адміністративне правопорушення позивач був присутній у судовому засіданні, свою вину у вчиненому визнав, не посилався при цьому на обставини щодо відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення внаслідок наїзду на вибоїну на дорозі.

Разом із тим, унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено транспортний засіб позивача у справі ОСОБА_1 «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 . При цьому, на думку позивача матеріальну шкоду слід стягнути з відповідача, оскільки він втратив контроль над керуванням транспортним засобом та допустив зіткнення із білбордом та електроопором, так як наїхав на вибоїну.

Власником пошкодженого транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 , є позивач ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с.14).

У судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які суду пояснили, що 21.06.2020 мала місце дорожньо-транспортна пригода. Причиною ДТП стала вибоїна на дорозі, внаслідок чого пошкоджено транспортний засіб та заподіяно тілесні ушкодження водію ОСОБА_1 та пасажиру ОСОБА_2 .

За загальними положеннями ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Учасники дорожнього руху, відповідно до вимог ст.14 Закону України «Про дорожній рух», мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Як вказувалось вище, позивач скаржиться на наявність на момент дорожньо-транспортної пригоди вибоїни на ділянці дорожнього полотна за адресою: м. Вінниця, вул. Київська, 178.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що автомобільна дорога - це лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безпечного та зручного руху транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Судом установлено, що автомобільна дорога по вул. Київська, 178 у м. Вінниці відноситься до доріг м. Вінниці та перебуває у власності Вінницької міської об`єднаної територіальної громади.

Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться (ст. 17 Закону України «Про автомобільні дороги»).

Згідно із п.1.1 Положення про Департамент комунального господарства та благоустрою Вінницької міської ради Департамент комунального господарства та благоустрою Вінницької міської ради є виконавчим органом Вінницької міської ради, який створений відповідно до рішення 3 сесії 6 скликання Вінницької міської ради від 14 січня 2011 року №85 «Про оптимізацію загальної структури виконавчих органів міської ради, апарату міської ради та її виконкому та їх чисельності».

Метою Департаменту комунального господарства та благоустрою є забезпечення на території Вінницької міської об`єднаної територіальної громади державної політики комплексного розвитку комунального господарства в сфері благоустрою та створення умов щодо утримання, відновлення і захисту сприятливого для життєдіяльності населення середовища, захист довкілля, створення умов для реалізації прав іншими суб`єктами у сфері благоустрою (п.2.1. положення).

При цьому, відповідно до п.9.8 положення Департамент комунального господарства та благоустрою є головним розпорядником коштів, визначених в міському бюджеті на утримання Департаменту та галузі комунального господарства.

У розділі 4 положення визначено функції Департаменту комунального господарства та благоустрою: проводить управління об`єктами комунального господарства та контроль за забезпеченням їх належного утримання, ремонту та ефективної експлуатації (п.4.1.10), організовує за рахунок бюджетних коштів і на пайових засадах капітальний та поточний ремонт і утримання об`єктів благоустрою Вінницької міської об?єднаної територіальної громади (п. 4.1.11); здійснює функції замовника на виконання робіт з будівництва, реконструкції, ремонту і утримання об`єктів благоустрою Вінницької міської об?єднаної територіальної громади (п. 4.1.12), здійснює технічний нагляд за проведенням робіт та послуг з благоустрою, шляхом створення в інтересах Департаменту, як замовника, підрозділу технічного нагляду у структурі одного з підвідомчих підприємств (п. 4.1.13), замовляє проектно-кошторисну документацію на будівництво, реконструкцію комплексний капітальний ремонт об`єктів благоустрою Вінницької міської об`єднаної територіальної громади та виготовляє робочі проекти на вибірковий капітальний ремонт і нескладні види ремонтних робіт (п. 4.1.13).

Таким чином, Департамент комунального господарства та благоустрою Вінницької міської ради є розпорядником коштів та замовником робіт щодо поточного ремонту вулично-дорожньої мережі м. Вінниці та відповідно проводить оплату за виконані роботи.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності.

Орган державної влади або орган місцевого самоврядування за поданням підприємства чи балансоутримувача щорічно затверджує заходи з утримання та ремонту об`єкта благоустрою державної або комунальної власності на наступний рік та передбачає кошти на виконання цих заходів. Орган державної влади та орган місцевого самоврядування, підприємство та балансоутримувач несуть відповідальність за виконання затверджених заходів у повному обсязі (ч.3 ст.15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

Зі змісту статуту комунального підприємства «Вінницьке шляхове управління» вбачається, що йдеться про спеціалізоване комунальне підприємство з питань забезпечення належного санітарно-технічного стану вулиць, що розміщені на території населених пунктів Вінницької міської об`єднаної територіальної громади та інших об`єктів благоустрою (п.1.1 статуту).

Власником комунального підприємства є Вінницька об`єднана територіальна громада в особі Вінницької міської ради. Органом, за яким закріплено функції управління підприємством є Департамент комунального господарства та благоустрою Вінницької міської ради (п.1.3. статуту).

Відповідно до п.2.1 статуту підприємство є самостійним господарюючим суб`єктом із статусом комунального підприємства, яке здійснює поточний і капітальний ремонт доріг, площ та інших об`єктів згідно укладених договорів з органом управління та іншими організаціями.

Пунктом 2.5. статуту визначено, що підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями держави, власника та органу управління.

Таким чином, відповідач у справі КП «Вінницьке шляхове управління» є суб`єктом господарювання, який на замовлення його органу управління чи інших організацій здійснює обслуговування та ремонт у тому числі і доріг.

При цьому, між Департаментом комунального господарства та благоустрою та відповідачем у справі не укладено будь-яких договорів щодо ремонту вказаної ділянки дороги, на якій сталася ДТП, яким би було покладено відповідальність на відповідача за наслідки невиконання ремонту, такий договір відсутній у матеріалах справи, будь-які клопотання сторонами щодо витребування таких договорів до суду не надходили.

Хоча відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.5 ст.12 ЦПК України).

А відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Натомість зі змісту довідки КП «Вінницьке шляхове управління» від 12.12.2020 вбачається, що виконавцем робіт з поточного та ямкового ремонту дорожнього покриття у м. Вінниця, у тому числі по вул. Київській, 178 (станом на 21.06.2020) Департаментом комунального господарства та благоустрою визначено ТОВ «Шляхбуд», який не є відповідачем у даній справі (а.с.96)

Суд не бере до уваги лист виконавчого комітету Вінницької міської ради від 11.08.2020, оскільки у ньому йдеться про відповідальних осіб за технічний стан люків оглядових колодязів інженерних мереж, а також щодо просадок на дорожньому полотні, але в межах комунікацій. (а.с.42).

Натомість, із матеріалів цивільної справи не встановлено, що вибоїна, на яку скаржиться позивач, знаходилась поряд із люком чи іншими комунікаціями, які належали б та за які відповідали б КП "Вінницяоблводоканал", КП "Вінницяміськтеплоенерго", КП "Вінницьке шляхове управління", ВАТ "Укртелеком".

При цьому, згідно зі ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Крім цього, положенням п. 4 ч.1 ст.21 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

За змістом п. 2 Єдиних правил ремонту та утримання автомобільних доріг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 (далі - Єдиних правил), ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у комунальній власності здійснюється відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями.

За змістом п.п. 5, 11 Єдиних правил передбачено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації, користувачі дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов`язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об`єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об`єктів, забрудненню навколишнього середовища. Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; аналізувати стан аварійності на дорожніх об`єктах, виявляти аварійно-небезпечні ділянки і місця концентрації дорожньо-транспортних пригод, розробляти і здійснювати заходи щодо удосконалення організації дорожнього руху для усунення причин та умов, що призводять до їх скоєння; разом з Державтоінспекцією брати участь в огляді місць дорожньо-транспортних пригод для визначення дорожніх умов, за яких вони склалися, та усувати виявлені недоліки; своєчасно сповіщати місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування і користувачів автомобільних доріг про строки і порядок закриття або обмеження руху транспортних засобів, стан дорожнього покриття, рівень аварійності на відповідних ділянках, гідрометеорологічні та інші умови; забезпечувати дотримання вимог техніки безпеки, а також безпеки дорожнього руху під час виконання дорожньо-експлуатаційних робіт; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Отже, у розумінні наведених положень, у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 15.04.2019 у справі № 924/133/18, від 09.12.2019 у справі №192/2529/16-ц.

У даній справі сторонами не надано належних доказів на підтвердження того, що комунальне підприємство «Вінницьке шляхове управління» може вважатися уповноваженим органом місцевого самоврядування на підставі певного договору органом на відшкодування збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання ділянки дороги, на якій трапилась пригода, такий договір відсутній у матеріалах справи, клопотання про його витребування учасниками справи не заявлялося.

За вимогами ЦПК України належними сторонами в цивільній справі є особи, відносно яких є дані про те, що вони можуть бути суб`єктами спірних матеріальних правовідносин. За положенням статті 51 ЦПК України належний позивач - особа, якій належить право вимоги; належний відповідач - особа, котра повинна відповідати за позовом.

Положенням пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК.

Слід відзначити, що суд має право замінити відповідача або залучити співвідповідача лише за клопотанням позивача (ст. 51 ЦПК України). Отже, визначення кола відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до суду з клопотанням щодо залучення до участі у справі належних відповідачів - Департамент комунального господарства та благоустрою Вінницької міської ради як виконавчого органу Вінницької міської ради у частині утримання об`єктів благоустрою та ТОВ «Шляхбуд» як уповноваженого суб`єкта господарювання на ремонт спірної ділянки дороги.

Враховуючи те, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову через відсутність належного суб`єктного складу учасників процесу.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.22-23, 1166-1667 ЦК України, ст.ст. 1, 16-17, 21 Закону України «Про автомобільні дороги», ст.15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», ст. ст. 14, 24 Закону України «Про дорожній рух», ст. ст. 2, 7, 10, 12-13, 76-82, 89, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до комунального підприємства "Вінницьке шляхове управління" про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Комунальне підприємство "Вінницьке шляхове управління", , місцезнаходження: вул. Г. Успенського, 6, м. Вінниця.

Повний текст рішення суду складено 12 листопада 2020 року.

Суддя