КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 940/822/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 18 серпня 2020 року у складі судді Косович Т.П.

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач, підписавши анкету-заяву № б/н від 09.12.2010 року, отримала кредит на картковий рахунок.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві.

Банком на підставі Договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок, а відповідачу надано у коритування кредитну картку.

У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 3 300 грн.

Позивач свої умови виконав у повному обсязі та надав кредит.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 свої зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, станом на 27.04.2020 року, яку банк просив стягнути на свою користь з відповідача у сумі 18 316 грн. 66 коп., яка складається з : 3 854 грн. 93 коп. - заборгованість за кредитом; 1 347 грн. 04 коп. - заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625; 11 766 грн. 28 коп. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1. і.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 848 грн. 41 коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 18 серпня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 3854 грн. 93 коп. та 442 грн. 39 коп. судових витрат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та постановити у цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що місцевий суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, позивач просить апеляційну скаргу задовольнити.

Зазначено, що судом в порушення норм процесуального закону не встановлено дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору та не перевірено розрахунок заборгованості.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Рішення районного суду в задоволеній частині вимог про стягнення заборгованості по кредиту не оскаржено, тому у відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України колегія суддів переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, нарахованих з урахуванням положень ч.2 ст.625 ЦК України, а також штрафів та пені, районний суд керувався правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019року у справі 342/180/17, а також виходив з того, що долучений до справи витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача, а довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» хоча і містить підпис, проте указаний підпис не ідентифіковано з особою відповідача.

Між тим, з такими висновками районного суду повністю погодитися неможливо.

Як убачається з матеріалів справи, 09.12.2010 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у сумі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 21).

У анкеті-заяві відповідач зазначила, що бажає отримати кредитний ліміт у розмірі 3 500 грн. на платіжну картку кредитка «Універсальна».

До позовної заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК» долучив розрахунок заборгованості за договором № б/н від 09.12.2010 року, укладеним між Банком та клієнтом ОСОБА_1 зі змісту якого убачається, що станом на 30.09.2019 року боржник має заборгованість у розмірі 18 316 грн. 66коп., яка складається з : 3 854 грн. 93 коп. - заборгованість за кредитом; 1 347 грн. 04 коп. - заборгованість за відсотками на прострочений кредит, у сумі 1302грн.73коп., що з урахуванням 3% річних згідно положень ст. 625 ЦК України становить 1347грн.04коп. ; 11 766 грн. 28 коп. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1. і.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 848 грн. 41 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 10-13).

Відповідно до справи, ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами кредитування та підписала довідку від 09.12.2010 року по договору SAMDN214(а.с. 22).

У вказаній довідці передбачено умови кредитування,згідно якого розрахунок Банком процентів на залишок особистих коштів клієнта - 10 % річних, базова процентна ставка в місяць - 3 %, комісія за кредитне обслуговування за зняття коштів готівкою - 4 % від суми операції, 4 % + 5 грн. в банкоматах інших банків України, 4 % + 30 грн. в іноземних банкоматах, розмір щомісячних платежів - 7 % від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним, розрахунок пені за несвоєчасне погашення заборгованості, штрафи - 500 грн. + 5 % від суми заборгованості.

Визнаючи неналежним доказом по справі зазначену довідку, районний суд вважав, що наявний на ній підпис не можна вважати підписом відповідача, остільки не містить прив`язки до прізвища, імені та по батькові особи, яка його вчинила.

Між тим, з такими висновками районного суду колегія суддів не може погодитися, остільки судом належним чином не досліджено її зміст.

Так, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», якою передбачено істотні умови кредитного договору містить дату ознайомлення з нею - 09.12.2010року та підпис особи.

У довідці міститься запис про визначення умов кредитування згідно договору SAMDN214, укладеного з ОСОБА_1 , зазначено ідентифікаційний код особи, збігається й дата укладення угоди.

Отже, зі змісту довідки убачається, що складено її одночасно з прийняттям від боржниці анкети-заяви, довідка містить інформацію про номер договору та ідентифікаційний код, а також ту обставину, що стосується вона саме умов договору, укладеного з боржницею.

Окрім цього, залишилася поза увагою суду й та обставина, що у матеріалах справи відсутні докази спростування ОСОБА_1 належності її підпису на вказаній довідці.

Відповідачем не надано заперечень щодо підписання вказаної довідки.

Зазначені обставини свідчать про порушення судом принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого ч.1 ст.13 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, коли зміст умов кредитування, викладений у довідці чи її дійсність відповідачем не спростовано, колегія суддів визнає поспішними, незаконними висновки районного суду про наявність правових підстав до визнання заявленої довідки про умови кредитування ОСОБА_1 неналежним доказом по справі.

Отже, рішення районного суду у оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм процесуального права, що призвело до неповного зясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення вимог з огляду на таке.

Матеріалами справи доведено, що договірні правовідносини сторін зафіксовані в анкеті-заяві та довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які є складовими укладеного сторонами договору і врегульовують спірні правовідносини.

Зі справи убачається, що на виконання умов договору ОСОБА_1 неодноразово видавались кредитні картки. Строк дії останньої кредитної картки - березень 2021 року (а.с. 20).

Відповідно до частин 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, обґрунтовуючи вимоги в частині стягнення заборгованості по відсотках з застосуванням положень ст..625 ЦК України, а також пені та штрафів, посилався на заяву-анкету від 09.12.2010 року, довідку про умови кредитування, якою передбачено нарахування процентів на залишок особистих коштів клієнта - 10 % річних, базова процентна ставка в місяць - 3 %, комісія за кредитне обслуговування за зняття коштів готівкою - 4 % від суми операції, 4 % + 5 грн. в банкоматах інших банків України, 4 % + 30 грн. в іноземних банкоматах, розмір щомісячних платежів - 7 % від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним, нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості - 1% від заборгованості, але не менше 30грн. в місяць, а також штрафи - 500 грн. + 5 % від суми заборгованості.

Враховуючи обставини справи, а також зміст розрахунку заборгованості в частині суми заборгованості по відсотках, який узгоджується з матеріалами справи та істотними умовами, викладеними у довідці про умови кредитування, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав до стягнення з відповідача заборгованості за відсотками з застосуванням положень ч.2 ст.625 ЦК України, що становить загальну суму 1347грн.47коп.

Разом з тим, враховуючи різні правові підстави до нарахування указаної заборгованості, колегія суддів вважає за необхідне конкретизувати відповідні стягнення, що не є виходом за межі позову й доходить висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості по відсотках, що за період з 01.10.2019року по 29.02.2020року становить 1302грн.73коп., а також три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості по відсотках, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, що становить 44 грн.31коп.

В частині вимог про стягнення штрафу та пені колегія суддів враховує наступне.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У підписаній відповідачем довідці вказана пеня за несвоєчасне погашення заборгованості і штрафів при порушенні строків платежів.

Згідно розрахунку, заборгованість за штрафами визначено у сумі 1 348 грн. 41 коп.

Разом з тим, заявлена сума не узгоджується зі змістом умов договору кредитування, якими штраф визначено у сумі 500грн.+ 5% від суми заборгованості по кредиту та відсотках.

З урахуванням обставин справи, з боржниці підлягає стягненню штраф у сумі 500грн. та 257 грн. 88 коп. - 5% від суми заборгованості по тілу кредиту (3 854,93) та відсотках (1 302,73).

Загальна сума штрафів складає 757 грн. 88 коп. (257,88 +500).

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому, незважаючи на умови кредитного договору, їх одночасне застосування за одне і те саме правопорушення (порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором) свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Такі правові висновки відповідають усталеній практиці Верховного Суду, викладеній у постановах: від 13 лютого 2019 року у справі № 216/2813/15 (провадження № 61-38341св18), від 13 лютого 2019 року у справі № 523/17197/15-ц (провадження № 61-24792св18), від 13 лютого 2019року у справі № 2-884/10 (провадження № 61-24993св18) та іншими.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про неможливість одночасного стягнення з відповідачів штрафів та пені у межах відповідальності за зобов`язаннями за одним і тим самим кредитним договором.

З огляду на викладене, у задоволенні вимог про стягнення пені слід відмовити.

Відповідно до вимог ч.1,13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції , не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до оскаржуваного рішення, стягуючи заборгованість по кредиту, в сумі 3854грн.94коп., одночасно районним судом стягнуто судовий збір, у сумі 442грн.39коп.

Разом з тим, з урахуванням положень ч.1, 13 ст.141 ЦПК України здійснений судом розподіл судових витрат підлягає зміні.

Так, позивачем заявлено вимоги на суму 18 316 грн. 66 коп. й сплачено судовий збір у розмірі 5 255 грн. (2102+3153).

Відповідно до справи позовні вимоги задоволено на загальну суму 5 959 грн. 85 коп. (3854,93+ 1302,73+ 44,31+ 757,88 = 5959,85), що становить 32, 54% від суми позову.

З урахуванням принципу пропорційності задоволених позовних вимог, судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції, який повинен бути покладений на відповідача, складає 1709 грн. 98 коп..

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 18 серпня 2020 року в частині вимог про стягнення заборгованості по відсотках з урахуванням вимог ч.2 ст.625 ЦК України , пені, штрафів, скасувати та ухвалити по справі в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по відсотках за користування кредитом, у сумі 1302 грн. 73 коп., три відсотки річних від суми заборгованості по відсотках, у сумі 44 грн.31 коп., штрафи, у сумі 757 грн. 88 коп., а також витрати по справі, пов`язані з оплатою судового збору, у сумі 1709 грн. 98 коп., а всього 3 814 грн. 90 коп.

У задоволенні позову про стягнення пені відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: