Єдиний унікальний номер справи 387/226/20
Номер провадження 2/333/1773/20
09 листопада 2020 року місто Запоріжжя
До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «ІН-ТАЙМ», відповідно до якої останній просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду, вартість спорядження в розмірі 260 291,00 гривень, витрати на правничу допомогу в розмірі 6 147,50 гривень та суму судового збору у розмірі 2 602,91 гривень.
Позовні вимоги вмотивовано тим, що в період часу з 09.12.2019 року по 17.01.2020 року, на підставі публічного договору з ТОВ «ІН-ТАЙМ», позивачем у якості відправника направлено майно різним адресатам, які, у свою чергу, при отриманні відправлення сплатили відповідачу його вартість у загальній сумі 260 291,00 грн. Майно належним чином доставлено отримувачам. Проте відповідач кошти післяплати від одержувачів вантажів позивачу не передав. Позивач звертався із заявою на перерахування післяплати, але відповідачем належним чином не виконані умови договору, зазначену суму позивачу так і не виплачено. З наведених підстав, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 260 291,00 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 6 147,50 гривень та суму судового збору у розмірі 2 602,91 гривень.
У судове засідання представник позивача не з`явився, але в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності; позовні вимоги підтримує в повному обсязі; у разі повторної неявки відповідача у судове засідання просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв з проханням розглядати справи без його участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Заперечень стосовно позовних вимог позивача суду не надав.
Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин.
Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалою від 09 листопада 2020 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.
Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
На підставі публічного договору з ТОВ «ІН-ТАЙМ», в період з 09.12.2019 року по 17.01.2020 2020 року ОСОБА_1 направлено різним одержувачам захисне спорядження та автозапчастини із зазначенням додаткової послуги «Післяплата», відповідно до якої відповідач взяв на себе обов`язок передати вантаж після його оплати та гроші перерахувати відправнику у вигляді видачі готівкових коштів у встановленому розмірі, що підтверджується наступними документами:
Загальна оголошена вартість невиплачених коштів складає 260 291,00 грн.
12 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «ІН-ТАЙМ» із вимогою на перерахування післяплати на розрахунковий/картковий рахунок, в якій просив повернути заборгованість в розмірі 260 291,00 грн. (а.с. 87-88)
В судовому засіданні встановлено, що до цього часу відповідач умови договору не виконав, суму боргу позивачу не сплатив.
Договірні відносини щодо перевезення вищезазначеного вантажу регулюються Деклараціями про прийняття вантажу та умовами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення вантажу.
Відповідно до ч. 1 ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Так, відповідно до п.3.1. Публічного Договору про надання послуг з організації перевезення відправлень, замовник надає для перевезення відправлення, а Експедитор-Перевізник організовує та забезпечує їх транспортування та видачу Одержувачу на умовах, передбачених цим договором, Регламентом та Правилами перевезень вантажу автомобільним транспортом в Україні, затвердженими Наказом Мінтрансу №363 від 14.10.1997 року.
Під «Експедиторами-Перевізниками» при згадуванні їх у Публічному договорі слід розуміти та/або його партнерів (агентів, представників, франчайзі тощо), які мають право використовувати знак для товарів і послуг на відповідній правовій підставі, та які здійснюють організацію відправлення (п.1.5 Публічного договору).
Публічний договір є обов`язковим для виконання Експедитором-Перевізником з моменту його оприлюднення на офіційному сайті та прийняття від Замовника відправлення до перевезення (п.2.2 Публічного договору).
Нормами ст. 924 ЦК України передбачено, зокрема, що перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття до перевезення й видачі одержувачеві, у разі порушення зобов`язань, що випливають з договору перевезення, сторони згідно зі ст. 920 ЦК України несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, іншими законами України, транспортними кодексами (статутами).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки судом встановлено, що невиконання договору про надання послуг з організації перевезення відправлення сталося з вини відповідача, суд покладає на нього обов`язки з відшкодування завданих збитків.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач істотно порушив умови договору, ним належним чином не було виконано взятих на себе зобов`язань, грошові кошти в розмірі 260 291,00 грн. позивачеві не сплатив.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, у разі задоволення позову.
При подачі позовної заяви до суду позивач сплатив судові витрати при розгляді справи: а саме: послуги з правової допомоги у розмірі 6 147,50 грн. (а.с. 8), судовий збір у сумі 2 602,91 грн. (а.с. 112), а тому зазначені витрати згідно вимог ст. 142 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача по справі.
У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІН-ТАЙМ» про стягнення матеріальної шкоди.
Керуючись ст.ст. 130, 141, 223, 258, 259, 265, 268, 274, 279, 280-282 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІН-ТАЙМ» про стягнення матеріальної шкоди - задовольнити.
Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 09 листопада 2020 року.
Суддя Комунарського районного суду
міста Запоріжжя Е.Г.Стоматов