Єдиний унікальний номер 219/4760/20
Номер провадження 22-ц/804/3135/20
Номер провадження 22-ц/804/3135/20
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 листопада 2020 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача: Новікової Г.В.
суддів: Гапонова В.А., Никифоряка Л.П.,
розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2020 року (ухваленого під головуванням судді Медінцевої Н.М.) у цивільній справі №219/4760/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного підприємства «Машинобудівний завод «Вістек» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, -
В С Т А Н О В И В:
18 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 22 січня 2020 року вона була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. При звільненні з нею не проведено розрахунку.
Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі,компенсацію за затримку виплат та середній заробіток за час затримки розрахунку.
Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 29 липня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного підприємства «Машинобудівний завод «Вістек» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 58407 грн. 16 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку з 23 січня 2020 року по 07 липня 2020 року в сумі 113985 грн. 36 коп., з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Додатковим рішенням Артемівського міськрайонного суду від 08 вересня 2020 року

змінено третій абзац резолютивної частини рішення і зазначено про стягнення з Приватного акціонерного підприємства «Машинобудівний завод «Вістек» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку з 23 січня 2020 року по 29 липня 2020 року в сумі 130124 грн. 52 коп., з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та постановити нове, яким зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування посилається на те,що судом першої інстанції безпідставно не застосовано

висновок Великої Палати Верховного Суду про те,що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку незалежно від того,чи суд задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення,а рішення суду першої інстанції без зміни. Зокрема не погоджується із посиланням апелянта на практику Верховного суду, наголошує на її застарілості та невідповідності нормам діючого законодавства. Вважає, що судом першої інстанції повно і всебічно розглянуто докази у справі та прийнято обґрунтоване рішення. Несвоєчасна виплата підприємством заробітної плати позбавила доходу її сім`ю на значний проміжок часу та унеможливило їх нормальне харчування, сплату за комунальні послуги, відпочинок та т.п. Зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 203617,75 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем та 22 січня 2020 року була звільнена з роботи за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України,що підтверджується наказом №4-к/тр-зв від 22.01.2020 року.

Довідкою від 04 травня 2020 року за №424/23 ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек» підтверджено, що при звільненні позивачці належала до виплати заборгованість по заробітній платі в сумі 58407,16 грн..

Згідно довідки відповідача за №425/23 від 04.05.2020 року середньоденний заробіток позивачки складає 1008,72 грн..

При звільненні ОСОБА_1 не була виплачена зазначена заборгованість, що не оспорюється відповідачем.

За встановлених обставин суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Такий висновок узгоджується з положеннями ст.ст.116,117 КЗпП України, якими передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в день звільнення, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема

з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Однак встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Так, працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Така позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), де касаційний суд, зокрема, зазначив, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим

законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На зазначені положення не звернув уваги суд першої інстанції при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку,який підлягав стягненню на користь позивача.

Критеріями зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України є те,що позивач звернулася до суду з цим позовом у травні 2020 року, тобто зі спливом чотирьох місяців після звільнення з роботи, яке мало місце 22 січня 2020 року.

Відповідно до матеріалів справи та встановлених судом першої інстанції обставин позивач не довела, що зверталася на момент звільнення до відповідача з вимогою про відповідні виплати. Таке право позивачка реалізувала лише у травні 2020 року, подавши позов. Судом не встановлено, що позивач не знала про це її право, зокрема, були інші обставини, які заважали реалізувати зазначене право.

Суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення 130124,52 грн за статтею 117 КЗпП і не звернув уваги,що визначена ним сума значно перевищує реальну заборгованість.

З огляду на очевидну неспівмірність стягнутої суми середнього заробітку в розмірі 130124,52 грн зі встановленим розміром заборгованості по заробітній платі в розмірі 58407,16 грн, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, колегія суддів вважає за можливе застосувати принцип справедливості та співмірності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 60000 грн..

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає зміні. Оскільки додатковим рішенням Артемівського міськрайонного суду від 08 вересня 2020 року уточнено остаточний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягав стягненню з відповідача, а апеляційним судом зазначений розмір змінюється, то додаткове рішення підлягає скасуванню як зайве.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

В іншій частині рішення не оскаржувалося, а тому не було предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду ,то є підстави для змінили розподілу судових витрат.

При подачі апеляційної скарги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідачем сплачено судовий збір в сумі 1951,87 грн., його апеляційна скарга задоволена на 53,89%, з урахуванням чого рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивачки судового збору в сумі 840,80 грн. підлягає скасуванню за відсутністю підстав.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 188531,68грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року було зупинено дію оскаржуваного рішення, оскільки апеляційне провадження закінчено, то дію зупиненого рішення слід поновити.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» задовольнити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду від 29 липня 2020 року в частині розміру стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку змінити.

Зменшити розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 130124,52 грн. до 60 000 ( шістдесяти тисяч ) гривень.

Рішення Артемівського міськрайонного суду від 29 липня 2020 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» на користь ОСОБА_1 судового збору в сумі 840,80 грн. скасувати

В іншій частині рішення залишити без змін, поновивши його дію.

Додаткове рішення Артемівського міськрайонного суду від 08 вересня 2020 року скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: