Справа № 331/5380/19
Провадження № 2 /331/523/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді: Жуковій О.Є

за участю секретаря: Качан К.К.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Лупанової Н.В.

розглянувши в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в грудні 2019 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму матеріальних збитків заподіянних залиттям 102 570,00 гривень, в відшкодування моральної шкоди 10 000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що 31.03.2017 року через течію трубопроводу холодного водопостачання з приміщень, що розташовані на вищих поверхах в будинку АДРЕСА_1 , відбулося залиття приміщення АДРЕСА_2 , яке належить гр. ОСОБА_2 (« ОСОБА_3 ») на праві власності згідно з договором купівлі - продажу від 10.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Масловець Л.С., р.№4256 (далі - «приміщення №33»).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради «Про визначення виконавця житлово - комунальних послуг» від 24.06.2016 року №311 з 01.09.2016 року комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради визначене виконавцем житлово - комунальних послуг з утримання, зокрема, будинків і споруд, з зобов`язанням вчасного та відповідної якості надання житлово-комунальних послуг відповідно до норм та стандартів, визначених чинним законодавством.

«Актом обследования технического сосотояния нежилого помещения АДРЕСА_3 , расположенного в АДРЕСА_4 АДРЕСА_5 на предмет залития» від 04.04.2017 року складеного комісією Комунального підприємства Запорізької міської ради ( «Акт обслідування»), було встановлено, що сліди залиття є походженням з квартири АДРЕСА_6 , що АДРЕСА_3 .

Маючи на меті відшкодування шкоди від зазначеного залиття Позивач звернувся з позовом до власника вказаної вище квартири № АДРЕСА_6 ОСОБА_4 - ймовірного винуватця залиття. Рішенням Жовтневого районного суду від 15.04.2019 року в справі №331/5725/17 в позові позивачу було відмовлено, при цьому судом було встановлено, що Акт обстеження не відповідає вимогам норм і стандартів чинних нормативно-правових актів України в сфері житлово комунальних послуг і не може бути визнаний судом належним та допустимим доказом.

Позивач вважає, що відповідач - Комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради не виконало визначені для нього виконавчим комітетом Запорізької міської ради під час створення завдання і функції з вчасного та відповідної якості надання житлово- комунальних послуг відповідно до норм та стандартів визначених чинним законодавством, не спромоглося дотримати вимоги зазначених вище нормативних правових актів чинного законодавства під час реагування на факт підтоплення приміщення позивача №33 і складання Акту обслідування, чим зробило неможливим захист порушених майнових прав Позивача в єдиний законний спосіб в суді.

Також, відповідач не скористався своїм правом, делегованим йому ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» , про можливість, у невідкладних випадках, пов`язаних з необхідністю рятування здоров`я людей та/чи майна, здійснювати доступ до житла, іншого об`єкта нерухомого майна без отримання згоди його власника (користувача) (несанкціонований доступ) для проведення огляду та ліквідації або відвернення аварії.

Оскільки , на думку позивача відповідач відповідно до чинного законодавства мав обов`язки і всі належні повноваження для виконання визначених для нього виконавчим комітетом Запорізької міської ради під час створення завдання і функції з вчасного та відповідної якості надання житлово-комунальних послуг відповідно до норм та стандартів визначених чинним законодавством, а позивач не мав можливості складати зазначений чи інші подібні акти самотужки, надавати вказівки відповідачу щодо змісту акту чи порядку дій відповідача під час його складання, вважає, що наявні підстави для стягнення з КП «Наше місто» матеріальної шкоди заподіяної залиттям в сумі 19 586,00 гривень, витрат на проведення будівельно-технічного дослідження в сумі 3 952,00 гривень , не отриманих доходів, які він міг реально отримати за договором оренди нежитлового приміщення від 31.03.2017 року в сумі 79 032,00 гривень, а також моральної шкоди в сумі 10 000,00 гривень.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2019 року по справі відкрите провадження, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

12 лютого 2020 року відповідач КП «Наше місто» Запорізької міської ради надало відзив на позов, в якому в задоволенні позовних вимог просило відмовити за їх необґрунтованістю з огляду на те, що на момент складання акту було неможливо визначити причину залиття квартири позивача , були відсутні підстави для несанкціонованого доступу до квартири, оскільки течія була усунена, а факт настання моральної шкоди та вина відповідача не доведені.

У вступному слові представник позивача адвокат Щербаков Б.В. позов підтримав в повному обсязі, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача в задоволенні позову просила відмовити з підстав викладених у відзиві.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що 02.04.2017 року він, як заступник директора ТОВ «ТОТО ЛТД» зустрівся з ОСОБА_2 з приводу прийому в оренду належного останньому приміщення, однак оскільки в приміщенні були сліди залиття, та воно було не придатне для використання, він прийшов до висновку про наявність підстав для розірвання договору , про що повідомив своєму батьку, який був директором ТОВ «ТОТО ЛТД».

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, показання свідка ОСОБА_5 , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

За частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ч.2 ст.77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Ч.2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІV, чинного на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управителем є особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом будинків і споруд (далі-управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Судом встановлено, що 31 березня 2017 року сталося залиття, належного ОСОБА_2 на праві приватної власності, нежитлового приміщення АДРЕСА_7 .

На час залиття КП «Наше місто» Запорізької міської ради виконувало функції виконавця з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в будинку , розташованому по АДРЕСА_1 .

Відповідно статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

04 квітня 2017 року комісією у складі майстрів дільниці № 2 АСОЖФ КП «Наше місто» було складено акт обстеження технічного стану нежитлового приміщення АДРЕСА_2 на предмет залиття, який затверджений начальником Олександрівської служби обслуговування житлового фонду Назаренко І.Г. про те, що в результаті залиття нежитлового приміщення пошкоджено: стеля (мокрі плями та пошкодження плити площею 12 м2), стіни (мокрі плями, відшарування штукатурного шару площею 10 м2).

У вступній частині акту обстеження технічного стану нежитлового приміщення на предмет залиття від 04.04.2017 року зазначено про те, що 02.04.2018 року в 12:31 в контактний центр по телефону 15-80 надійшла аварійна заявка від мешканця квартири АДРЕСА_8 про прорив трубопроводу холодного водопостачання в підвалі. 02.04.2017 року на момент виїзду аварійної служби за зазначеною адресою, було встановлено, що залиття нежитлового приміщення, розташованого в цокольному поверсі, здійснювалося з вищерозташованої квартири АДРЕСА_6 . АДРЕСА_6 надано не було, в квартирі постійно ніхто не проживає.

Згідно наявних у акті висновків комісії встановити причину залиття нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , на момент обстеження не виявляється можливим через відсутність доступу до вище розташованої квартири АДРЕСА_6 .

Висновком будівельно- технічного дослідження № 786/08-17 від 13.08.2017 року , підтверджується, що розмір завданої ОСОБА_2 матеріальної шкоди внаслідок залиття приміщення АДРЕСА_2 , складає 19 586,00 грн..

З метою відшкодування завданої залиттям матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_2 в серпні 2017 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_4 , третя особа комунальне підприємство « Наше місто», про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 23 578,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн..

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2019 року у справі 331/5725/17 в задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Обгрунтовуючи позовні вимоги до КП «Наше місто» Запорізької міської ради щодо відшкодування шкоди завданої відповідачем , позивач послався на те, що судовим рішенням у справі 331/5725/17 встановлено, що складений відповідачем акт від 04.04.2017 не відповідає вимогам, передбаченим Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово- комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 ( далі Правила № 76), і зазначене зробило неможливим захист порушених прав ОСОБА_2 в судовому порядку.

Однак, суд вважає зазначені доводи позивача необґрунтованми , виходячи з наступного.

За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2019 року у справі 331/5725/17 встановлено, що Акт від 04.04.2017 не відповідає вимогам, передбаченим Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово- комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 ( далі Правила № 76). Так, в ньому не зазначено характер та конкретні причини залиття нежитлового приміщення ; результати огляду внутрішньо будинкової системи гарячого та холодного водопостачання, водопровідних комунікацій та сантехнічного обладнання власника квартири АДРЕСА_9 ; обсяги необхідного ремонту приміщень ; орієнтовну вартість пошкоджених внаслідок залиття речей та особу, яка допустила таке залиття ; підпис власника нежитлового приміщення.

Однак , вказані висновки зроблені судом в контексті обґрунтування належності та допустимості вказаного доказу щодо спричинення ОСОБА_4 майнової шкоди позивачу, та вказаним судовим рішенням жодним чином не встановлено порушення КП «Наше місто» Запорізької міської ради обов`язків як виконавця з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в будинку , розташованому по АДРЕСА_1 .

Крім того , судом встановлено , що аварійна служба КП «Наше місто» 02.04.2017 року здійснила виїзд на аварійний виклик позивача , та зафіксувала факт залиття приміщення належного ОСОБА_2 , ту обставину, що на момент виїзду течія припинилася. За наслідками виїзду був складений акт, що дає суду підстави дійти до висновку про виконання КП «Наше місто» Запорізької міської ради покладених на нього обов`язків.

Крім того , суд не приймає до уваги доводи позивача щодо не виконання обов`язку щодо здійснення несанкціонованого доступу до квартири АДРЕСА_6 , виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ( вредакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у невідкладних випадках, пов`язаних з урятуванням життя людей та майна, може бути здійснене проникнення до житла та іншого володіння особи для проведення в них огляду та ліквідації аварій без отримання згоди споживача (несанкціонований доступ) у порядку, встановленому цією статтею. Якщо споживач відсутній і при цьому немає можливості встановити зв`язок з ним з метою його інформування про необхідність негайного прибуття до приміщення або він відмовляється допустити в займані ним приміщення представників виконавця/виробника і при цьому є об`єктивні підстави вважати, що аварія, неполадки, які унеможливлюють надання житлово-комунальних послуг іншим споживачам, відбулися саме в цих приміщеннях, - доступ у приміщення відбувається без отримання згоди споживача (несанкціонований доступ).

Судом встановлено, що на момент складання акту течія припинилася, доказів наявності підстав вважати, що залиття призвело до ситуації , яка унеможливлює надання житлово-комунальних послуг іншим споживачам , суду не надано, а отже у відповідача були відсутні підстави для несанкціонованого доступу до квартири АДРЕСА_9 з метою встановлення причин залиття.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди заподіяної залиттям в розмірі 19 586,00 гривень, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів протиправності діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і діями відповідача та вини останнього в її заподіянні.

Також , суд вважає безпідставними вимоги щодо стягнення з відповідача не отриманих доходів , які б він мав отримати в сумі 79 032,00 гривень .

Так , з матеріалів справи вбачається, що 31 березня 2017 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ТОТО ЛТД» було укладено договір оренди приміщення АДРЕСА_2 .

Вказаний договір було розірвано 03 квітня 2017 року через те, що внаслідок підтоплення, що сталося 31.03.2017 року приміщення стало непридатним для використання.

Заявляючи вимогу про відшкодування упущеної вигоди , позивач посилався на те, що внаслідок незаконних дій відповідача, йому завдано майнові збитки, оскільки він не мав можливості отримати дохід від оренди майна.

Однак, позивачем не доведено, що дії відповідача щодо складання акту про залиття стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток, а тому підстав для задоволення позову в цій частині немає .

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно абзацу другого пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене позов в частині відшкодування моральної шкоди також не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і діянням відповідача.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 3,4,11-13, 19, 263, 265 , 279, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк щодо апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст судового рішення складений 26 червня 2020 року.

Суддя: Жукова О.Є.

24.06.2020