КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/3222/19 Головуючий у І інстанції Петришин Н.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Верестуна Олексія Івановича, треті особи: Комунальне підприємство «Агенція адміністративних послуг», Служба у справах дітей Броварської міської ради Київської області, про скасування рішення про державну реєстрацію, -

УСТАНОВИВ:

у травні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із даним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступними обставинами.

Позивачка ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 .

14 лютого 2008 року між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір № 410/17/08-Пі, відповідно до умов якого позивачем отримано кредит у розмірі 400 000 грн.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 14 лютого 2008 року між цими ж сторонами укладено Іпотечний договір № 08/І-17, відповідно до якого ОСОБА_2 передала в іпотеку банку вказану квартиру.

На час укладення іпотечного договору сторони погодили, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».

Тобто, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації права власності на таке майно, правовстановлюючим документом повинен бути договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

14 квітня 2019 року позивачу стало відомо, що реєстратором КП «Агенція адміністративних послуг» Київської області Верестуном О.І. право власності на квартиру позивача перереєстровано за АТ «Укрсоцбанк».

Однак, у порушення вищевказаних умов Іпотечного договору, будь-який договір між позивачем та АТ «Укрсоцбанк» не укладався, і згоди на відчуження квартири позивач не давала.

Також, при вчиненні реєстрації права на квартиру за відповідачем у державного реєстратора був відсутній дозвіл від органу опіки та піклування щодо вчинення таких дій, оскільки у квартирі зареєстровані та проживають неповнолітні діти. З огляду на вказане, вважає рішення про державну реєстрацію квартири протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2020 рокузамінено відповідача Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на його правонаступника - Акціонерне товариство «Альфа-Банк». (а.с. 124)

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Верестуна Олексія Івановича Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Київської області від 14 квітня 2019 року, яким внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 311612248 про державну реєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (правонаступник Акціонерне товариство «Альфа банк») на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 106.

Скасовано реєстраційний запис державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Київської області Верестуна Олексія Івановича про право власності № 31161248 від 14 квітня 2019 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто із Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Київської області Верестуна Олексія Івановича на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 384,20 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Альфа-Банк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції не врахував зміст положень статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції на час укладення договору іпотеки, а саме: «Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотеко держателем про задоволення вимог іпотеко держателя, який підляже нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.»

Таким чином, на думку апелянта, редакція Закону України «Про іпотеку» від 23.02.2006 року також передбачала, що застереження вимог іпотеко держателя може міститись в іпотечному договорі. А тому іпотекодавець погодився на те, що на майно відповідно до вимог законодавства може бути звернуто стягнення, в тому числі і у визначений умовами іпотечного договору позасудовий спосіб, що не потребує додаткового погодження.

Представник позивача - адвокат Оснач С.А. у відзиві на апеляційну скаргу посилається на безпідставність доводів апеляційної скарги з огляду на наявність правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі №199/1276/17 в аналогічній справі.

В судовому засіданні представник АТ «Альфа-Банк» - Белінський В.А. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача - адвокат Оснач С.А. проти задоволення скарги заперечувала з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи, встановив що 14 лютого 2008 року між Акціонерно -комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено Договір кредиту № 410/17/08-Пі, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредитні кошти у розмірі 400 000,00 гривень з кінцевим терміном погашення заборгованості кредиту по 13 лютого 2018 року (а.с. 15-16).

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 14 лютого 2008 року укладено Іпотечний договір № 08/І-17, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 10-14).

Відповідно до п. 4.5 статті 4 Договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекодержателю прав власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Рішенням державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Київської області Верестун Олексія Івановича про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.04.2019 року право власності на спірну квартиру зареєстровано за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», що підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 квітня 2019 року (а.с. 9-). Номер запису про право власності - 31161248, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 106.

Суд першої інстанції вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, керуючись положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції на час укладення іпотечного договору, дійшов висновку, що укладаючи у 2008 році іпотечний договір, позивач не узгоджувала з іпотекодержателем умови про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором. У свою чергу, укладаючи іпотечний договір позивач надавала згоду на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги у порядку, визначеному статтею 37 Закону, тобто в порядку укладення окремого договору про задоволення таких вимог, який і міг бути єдиною підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотеко держателем.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах законодавства чинного, на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Оскільки іпотечний договір між сторонами було укладено 14 лютого 2008 року, застосуванню до спірних правовідносин підлягає Закон України «Про іпотеку» в редакції від 12 травня 2006 року.

Відповідно до статті 36 цього Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати в тому числі: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

При цьому згідно із частинами першою та другою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Сторони договору досягли згоди про можливість позасудового врегулювання питання про задоволення вимог іпотекодержателя, що випливає з пунктів 4.1 та 4.5.3 договору іпотеки.

Разом із тим, відповідно до пункту 4.5.3 звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання можливе у порядку, встановленому статтею 37 Закону.

Суд першої інстанції встановив, що позивач не узгоджувала з іпотекодержателем умови про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстраторомта крім того, як іпотекодавець, не надавала своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю.

За таких обставин, ураховуючи відсутність укладеного між сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто у спосіб, визначений іпотечним договором, реєстрація за АТ «Укрсоцбанк» права власності на спірну квартиру відбулась без достатніх правових підстав, з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку».

Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №199/1276/17-ц.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 09 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.