РІШЕННЯ

Іменем України

04.11.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартинишин М.О.

з участю секретаря судового засідання Мацко Х.Д.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру частки, припинення права на частку та визнання права власності -

в с т а н о в и в:

07 квітня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення розміру часток, припинення права на частку та визнання права власності та просить:

-Визначити частки співвласників у праві спільної власності, визначивши ОСОБА_2 1/6 частину та ОСОБА_1 3/6 частини у праві спільної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

-Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/6 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , стягнувши в його користь компенсацію її вартості.

-Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 .

Позивач мотивує позов тим, що 01 грудня 2006 року квартира за адресою АДРЕСА_1 була набута у власність в результаті приватизації на ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .. Після смерті ОСОБА_3 1/3 частку в квартирі успадкувала вона. Між сторонами виник спір з приводу розміру часток у праві спільної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що вона проживає у спірній квартирі одна, повністю її утримує, сплачує комунальні послуги, за власні кошти зробила ремонт, а відповідач жодної фінансової участі в утриманні майна не приймає. Тому вважає, що зазначені обставини, а також похилий вік позивача дають можливість відступити від засади рівності часток у праві спільної сумісної власності та збільшити частку позивача, тим самим зменшивши частку відповідача та обґрунтованим буде визначення частки відповідача у праві власності на квартиру в розмірі 1/6 частини спірної квартири. Крім цього, вважає, що право відповідача на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду, оскільки частка відповідача є незначною, виділ частки відповідача є неможливим та те, що відповідач проживає в Одесі та забезпечений там іншим житлом, а тому таке припинення не завдасть інтересам співвласникам та членам його сім`ї істотної шкоди. Оскільки сторони не можуть дійти згоди, щодо спільного володіння майном, а тому вона змушена звернутись до суду за захистом свого права та інтересу. Просить позов задоволити.

30 квітня 2020 року ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру часток, припинення права на частку та визнання права власності.

27 травня 2020 року відповідач подав до суду відзив, у якому позовні вимоги позивача визнав повністю, проти задоволення позову не заперечує. У наданому відзиві пояснив, що він дійсно вже продовж тривалого часу не проживає за адресою АДРЕСА_1 , оскільки у 2017 році вибув до Одеської області, де постійно проживає. Висловив відсутність заперечень проти вимоги про збільшення частки позивача у спільній власності та погодився на визначення його частки у розмірі 1/6. Повідомив суд, що припинення його права на частку у квартирі за адресою АДРЕСА_1 не суперечитиме закону і не завдасть істотної шкоди його інтересам, а виділення в натурі такої частки є неможливим як і спільне користування вказаним майном та те, що він не має наміру повертатись та проживати у цій квартирі.

Представник позивач подав до суду заяву від 04.11.2020р., з якої видно, що він просить справу заслухати у його відсутності та до такої заяви долучив квитанцію №N0НА23975М від 14.09.2020 року про внесення позивачем на депозитний рахунок суду кошти в сумі 110 181 грн. 33 коп., а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Представник відповідач подав до суду заяву від 04.11.2020р., з якої видно, що просить справу заслухати у його відсутності та за відсутності відповідача, позовні вимоги відповідач визнає повністю, проти задоволення їх не заперечує, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За таких обставин, зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні.

Дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно із вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 була набута у власність в результаті приватизації, про що 01 грудня 2006 року було видано свідоцтво на право власності на ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.7). Після смерті ОСОБА_3 1/3 частку в квартирі успадкувала ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12 березня 2015 року(а.с.8)та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав вланості на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №158693860 від 06.03.2019 року(а.с.5-6).

Статтею 316 ЦК України дано визначення поняття права власності, згідно якого правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як зазначено у ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном закріплений у ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 2 ст.321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ч.1 з ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України та передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, членів сім`ї, розпоряджатись ним на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Як випливає з ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995р."Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", квартира, яка є спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналогічна позиція визначена у постанові Верховного суду України у справі за №6-37цс13, а саме, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Як вбачається із змісту даної норми законодавець визначив три самостійні підстави, кожна з яких окремо може слугувати приводом для припинення права власності на частку в спільному майні, однак, за умови, що таке припинення не задасть істотної шкоди співвласнику.

Тому судом було встановлено, що частка відповідача - 1/6 є незначною у порівнянні з часткою у 5/6. Така частка не може бути виділена у натурі. Відповідач у спірній квартирі не проживає та іншим житлом забезпечений, що не заперечується сторонами по справі. При цьому, суду не представлено жодних доказів, які б свідчили, що припинення права власності відповідача на частку у квартирі, може завдати істотної шкоди його інтересам. Відповідач повідомив у відзиві, що припинення права власності на його частку у квартирі не завдасть істотної шкоди його інтересам.

Як вбачається із звіту про оцінку нерухомого майна, документ №НПРТБО860081, станом на 27.03.2019р. ринкова вартість квартири за адресою АДРЕСА_1 а становить 1 467 724 грн (один мільйон чотириста шістдесят сім тисяч сімсот двадцять чотири гривні без ПДВ).

Як вбачається із квитанції №N0НА23975М від 14.09.2020 року, позивачем було внесена на депозитний рахунок суду кошти в сумі 110 181 грн. 33 коп. (сто десять тисяч сто вісімдесят одна гривня тридцять три копійки), що становить вартість 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Враховуючи зазначені позивачем причини подання позову, керуючись положеннями діючого законодавства України, пояснень учасників справи у їх сукупності, а також визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги позивача повністю доведеними, обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючисьст.ст.4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визначити частки співвласників у праві спільної власності, визначивши ОСОБА_2 1/6 частину та ОСОБА_1 3/6 частини у праві спільної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/6 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , стягнувши в його користь компенсацію її вартості у розмірі 110 181 грн. 33 коп. (сто десять тисяч сто вісімдесят одна гривня тридцять три копійки)

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України п. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Франківський районний суд м.Львова.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Дата складення повного судового рішення 04.11.2020 року.

Суддя: Мартинишин М.О.