Справа № 127/6278/20
Провадження № 22-ц/801/1694/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 рокуСправа № 127/6278/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ головуючого: Міхасішина І.В.

суддів: Ковальчука О.В., Войтка Ю.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справ в м. Вінниця цивільну справу №127/6278/20 за позовом ОСОБА_1 до Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що склав протоколи у справі про адміністративне правопорушення

за апеляційною скаргою поданої та підписаної адвокатом позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2020 року та ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2020 року, повний текст якого складено 17 липня 2020 року, ухвалене в складі судді Волошина С.В

встановив:

13 березня 2020 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Волошанівську К.В. звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що склав протоколи у справі про адміністративне правопорушення.

Позовна заява мотивована тим, що 10 грудня 2017 року водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем, допустив наїзд на сина позивача ОСОБА_4 . Слідчим ВВП ГУНП у Вінницькій області Вітюком В.А. 20 грудня 2018 року за обставинами цього ДТП винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та притягнення позивача до адміністративної відповідальності. 17 січня 2019 року відносно позивача складено протокол у справі про адміністративне правопорушення серії АА № 062424 за ч. 1 ст. 184 КУпАП, згідно якого позивач ухилилась від виконання батьківських обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого останній порушив п. 4.10, п. 4.14 ПДР України, що знаходиться у причинному зв`язку з наслідками ДТП, що мало місце на території ТЦ «Омега» в м. Вінниці. 14 березня 2019 року суддя Вінницького міського суду Вінницької області Гайду Г.В. за вказаним адміністративним протоколом винесла постанову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу наведеного адміністративного правопорушення. У зв`язку з направленням ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 березня 2019 року матеріалів кримінального провадження за обставинами ДТП, що відбулась 10 грудня 2017 року, на додаткову перевірку слідчим ОСОБА_5 26 квітня 2019 року було винесено ще одну постанову про закриття кримінального провадження з тих же підстав. При закритті кримінального провадження слідчим повторно вирішено питання щодо наявності підстав притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП. 20 травня 2019 року працівниками поліції відносно позивача знову складено протокол у справі про адміністративне правопорушення та спрямовано його до суду. Постановою Вінницького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було закрито на підставі п. 8 ч. 1 ст. 247 КУпАП. У зв`язку з направленням адміністративного матеріалу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП до суду остання понесла матеріальні витрати на професійну правничу допомогу 700 грн., транспортні витрати 210 грн., оплата копіювальних робіт 16 грн., судовий збір за технічний відеозапис судового процесу 57,63 грн., витрати на послуги поштового зв`язку 82,96 грн.

Посилаючись на норми статей 1166, 1172, 1176 ЦК України як підставу своїх вимог позивач просила стягнути з Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області на свою користь 1066, 59 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків, а також 1000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та судового збору в розмірі 840,80 грн.

Ухвалою суду від 01 квітня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін по справі.

21 квітня 2020 року на адресу суду надійшов лист Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, відповідно до змісту якого вказаний відповідач зазначив, що Вінницький відділ поліції ГУНП у Вінницькій області є структурним підрозділом ГУНП у Вінницькій області та не являється юридичною особою, вказаний відповідач в ЄДРПОУ як юридична особа не зареєстрований, а тому, не володіючи відповідним обсягом правоздатності, визначений позивачем в якості відповідача ВВП ГУНП у Вінницькій області участі у справі приймати не може.

Ухвалою суду від 22 квітня 2020 року повідомлено позивача про надходження на адресу суду листа відповідача ВВП ГУНП у Вінницькій області від 21 квітня 2020 року, про відсутність у визначеного позивачем відповідача статусу юридичної особи та неможливість прийняття участі у справі в якості відповідача; встановлено позивачу ОСОБА_1 15 денний термін з дня отримання цієї ухвали на реалізацію процесуальних прав, що визначено ст.ст. 43, 51 ЦПК України, в частині визначення відповідача у справі (його заміну чи залучення), у разі якщо позивач погоджується з доводами відповідача про відсутність у останнього правоздатності на участь у справі. Позивачу вказаною ухвалою суду роз`яснено, що визначення відповідача у справі є виключним процесуальним правом позивача по справі (а.с. 65, 66).

На виконання ухвали суду від 22 квітня 2020 року представником позивача внесено на розгляд суду клопотання про залучення до участі у розгляді справи в якості співвідповідачів Головне управління Національної поліції у Вінницькій області та Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області. Також на розгляд суду стороною позивача внесено клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору прокуратури м. Вінниці (а.с. 75 77).

Разом з наведеними вище клопотаннями представником позивача подано нову редакцію позовної заяви з додатками, яка як за складом учасників так і за змістом та суттю позовних вимог нічим від первинної позовної заяви не відрізняться (вимог до ГУНП у Вінницькій області та ГУ ДКСУ у Вінницькій області позивач у новій редакції позовної заяви не пред`явила) (а.с. 78 82).

Ухвалами суду від 01 червня 2020 року клопотання представника позивача про залучення в якості співвідповідачів ГУНП у Вінницькій області та ГУ ДКСУ у Вінницькій області задоволено; в задоволенні клопотання про залучення в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору прокуратури м. Вінниці позивачу відмовлено (а.с. 102 105).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2020 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що склав протоколи у справі про адміністративне правопорушення - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, в розумінні закону, не пред`явлено вимог до особи, яка може відповідати за позовом, а вимоги, що пред`явлено до суду заявлено до особи, яка не може бути відповідачем у справі, оскільки ВВП ГУНП у Вінницькій не наділена відповідним обсягом правосуб`єктності (правоздатності та дієздатності).

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Волошанівська К.В. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове яким стягнути у солідарному порядку із Головного Управління Національної поліції у Вінницькій області, Головного Управління Державної казначейської служби України у вінницькій області та Вінницького відділу поліції ГУНП у вінницькій області на користь ОСОБА_1 1066,59 гривень, в якості відшкодування матеріальних збитків, 100, 00 гривень судових витрат , які позивач зазнав у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, 840,80 гривень судового збору, 1261,20 гривень судового збору за розгляд апеляційної скарги, 1200 гривень витрат на професійну правову допомогу для розгляду справи в суді апеляційної інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції розглянувши справу у спрощеному проваджені без виклику сторін, за формальних обставин неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи. Також зазначає, що судом при ухвалені рішення було порушено принципи та стандарти права на справедливий суд, закріплений в ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

07 вересня 2020 року на адресу Вінницького апеляційного суду від Головного управління Національної поліції у Вінницькій області надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованими. Просило в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що 20 грудня 2018 року слідчим ВВП ГУНП у Вінницькій області Вітюком В.А. закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0005969 від 29 грудня 2017 року, у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Копію постанови направлено начальнику сектора ювенальної превенції для вирішення питання про притягнення позивача по справі до адміністративної відповідальності за фактом неналежного виконання батьківських обов`язків, що призвело до ДТП (а.с. 24).

17 січня 2019 року відносно позивача по справі складено протокол у справі про адміністративне правопорушення серії АА № 062424 за фактом ухилення позивача від виконання батьківських обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого останній порушив п. 4.10, 4.14 ПДР України, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками ДТП, що мало місце на території ТЦ «Омега» в м. Вінниці, по вул. Р. Скалецького 7 (а.с. 23).

14 березня 2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області у складі судді Гайду Г.В. провадження у справі за протоколом у справі про адміністративне правопорушення від 17 січня 2019 року серії АА № 062424 за фактом ухилення позивача від виконання батьківських обов`язків, щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого останній порушив п. 4.10, 4.14 ПДР України, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками ДТП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення (а.с. 118).

Разом з тим, ще 05 березня 2019 року слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області Клапоущак С.Ю. за скаргою позивача скасував постанову слідчого ВВП ГУНП у Вінницькій області Вітюка В.А. від 20 грудня 2018 про закриття кримінального провадження, що внесене до ЄРДР за № 0005969 від 29 грудня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Матеріали вказаного кримінального провадження направлено до ВВП ГУНП у Вінницькій області для проведення додаткової перевірки (а.с. 116 117).

За результатами додаткової перевірки матеріалів вказаного кримінального провадження слідчим ВВП ГУНП у Вінницькій області Вітюком В.А. 26 квітня 2019 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0005969 від 29.12.2017 року, у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Копію постанови вирішено направити начальнику сектора ювенальної превенції для вирішення питання про притягнення позивача по справі до адміністративної відповідальності за фактом неналежного виконання батьківських обов`язків, що призвело до ДТП (а.с. 25).

06 вересня 2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області у складі судді Шлапака Д.О. провадження у справі №127/14942/19 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, відносно позивача по справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП закрито, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, що визначено ст. 38 КУпАП (а.с. 119).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2019 року про закриття провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП скасовано; провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, закрито на підставі п. 8 ч. 1 ст. 247 КУпАП (а.с. 26).

Позивач зазначає, що з огляду на направлення адміністративного матеріалу №1075 про її притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП до суду, вона вимушена була звернутися за правничою допомогою до адвоката, а тому понесла матеріальні збитки в сумі 1066, 59 грн. Позивач вказує, що такі збитки вона понесла в результаті винних, неправомірних дій органу досудового слідства, посадовою особою якого винесено повторну постанову про закриття кримінального провадження з подальшим притягненням позивача до адміністративної відповідальності та складення відносно неї повторно протоколу за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Як зазначалось вище, первинно позивач звернулась до суду з позовом до Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, заявивши до вказаного відповідача вимогу про стягнення в якості відшкодування матеріальних збитків 1066,59 грн., просила також покласти на вказаного відповідача судові витрати пов`язані з розглядом цієї справи (840,80 грн. судового збору та 1000 грн. витрат на правову допомогу).

Висунувши, на виконання ухвали суду від 22 квітня 2020 року, клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів ГУНП у Вінницькій області та ГУ ДКСУ у Вінницькій області позивач вимог до вказаних відповідачів не пред`явила.

Внесена на розгляд суду нова редакція позовної заяви за змістом аналогічна первинній позовній заяві, вона не містить вимог як до ГУНП у Вінницькій області, так і до ГУ ДКСУ у Вінницькій області, попри те, що вони ухвалою суду від 01 червня 2020 року залучені до участі у справі в якості співвідповідачів (а.с. 78 83).

Як встановлено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене суд першої інстанції констатує, що в розумінні Цивільного процесуального кодексу України вимоги позивачем пред`явлено виключно до Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Як встановлено ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЦК України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права.

Як визначено п. 3 ч. 2 ст. 81 ЦК України юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національного поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» розпочато процедуру ліквідації УМВС України у Вінницькій області та утворено юридичну особу публічного права Головне управління Національної поліції у Вінницькій області.

ГУНП у Вінницькій області () зареєстроване як окрема юридична особа, що про в ЄДРПОУ внесено відповідний запис.

Заявлений в якості відповідача Вінницький відділ поліції ГУНП у Вінницькій області не є юридичною особою, діє в структурі ГУНП у Вінницькій області, а тому вимоги позивача заявлені до особи, яка не володіє цивільно процесуальною правосуб`єктністю (правоздатністю та дієздатністю) не можуть бути задоволені, оскільки вказана особа не може бути відповідачем у справі.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 17.04.2018 (справа №523/9076/16 ц (провадження №14-61цс18) від 17.04.2018 року дійшла наступних висновків: «Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Суд на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки процесуальний закон правом визначення відповідача та пред`явлення вимог до конкретної особи, як відповідача, наділяє виключно позивача, суд позбавлений можливості та процесуального права з власної ініціативи формулювати вимоги до відповідачів, які хоч і залучені до участі у розгляді справи, однак у відсутність висунутих до них позивачем вимог.

У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що саме Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній особі, що завдана рішенням, дією чи бездіяльністю органу поліції, поліцейськими під час здійснення ними своїх повноважень, зазначивши, що позов підлягає до задоволення, оскільки стягнення повинно відбутись шляхом списання коштів за відповідним рішенням суду.

У цьому зв`язку суд першої інстанції правильно зазначив, що статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Тлумачення ч. 2 ст. 48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію», держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для реалізації визначеної законом процедури перевірки наявності підстав для відшкодування такої шкоди необхідно пред`явити відповідні вимоги до суб`єкта, який може відповідати за позовом, та який у спірних правовідносинах представляє Державу.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в ухвалі від 01 червня 2020 ролу не ставив питання стосовно не зрозумілості висунутих вимог позивачем до новозалучених відповідачів, апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки представником позивача подавалась позовна заява у новій редакції, яка як за складом учасників так і за змістом та суттю позовних вимог нічим від первинної позовної заяви не відрізняться (вимог до ГУНП у Вінницькій області та ГУ ДКСУ у Вінницькій області позивач у новій редакції позовної заяви не пред`явила) (а.с. 78 82).

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу від 17 липня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про розгляд справи з викликом сторін щодо порушення норм процесуального права, оскільки предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагав проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

За таких обставин, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав не пред`явлення вимог до особи, яка може відповідати за позовом, а вимоги, що пред`явлено до суду заявлено до особи, яка не може бути відповідачем у справі.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвокатом позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області 17 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

О.В. Ковальчук