Справа № 311/2019/20
Провадження № 2/311/745/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2020 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Задорожка Д.А.,

секретаря судового засідання Листопад В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Дар`я Ігорівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Дар`я Ігорівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який мотивовано наступним.

19.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І. вчинено виконавчий напис № 468 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором в розмірі 27 278,01 грн. та 650,00 грн. за вчинення виконавчого напису.

Приватний нотаріус мотивував виконавчий напис тим, що ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором № Ск-544-001633/8-2008 від 28.08.2008, укладеним із ПАТ «РОДОВІД БАНК», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проведено за період з 04.07.2019 до 11.02.2020. Сума заборгованості складала 27 278,01 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 12 514,70 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 8 125,84 грн.; - прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 1 735,10 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту - 0,00грн.; строкова заборгованість за комісією - 0,00 грн.; строкова заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 4 902,37,00 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенею - 0,00 грн. За вчинення виконавчого напису з позивача стягнуто 650 00 грн.

Позивач вважала, що виконавчий напис є протиправним, оскільки винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню з нижчевикладених підстав.

На думку ОСОБА_1 , порушенням вимог діючого законодавства з боку приватного нотаріуса, яким вчинено спірний виконавчий напис, є недотримання вимог щодо наявності безспірності заборгованості, а також пропуск строків звернення до нотаріуса.

Позивач вказала, що заборгованість, зазначена у виконавчому написі, на момент його вчинення, була спірною, оскільки вона, починаючи з 2008 року, неодноразово зверталася до банку, з яким укладено кредитний договір, з питань існуючої заборгованості, однак необхідної інформації, як і сприяння у вирішенні ситуації, не отримувала а отже, на її думку, була позбавлена можливості отримання достовірної та повної інформації щодо реального стану заборгованості. Крім того, позивачка не отримувала від банку письмової вимоги щодо погашення існуючого боргу, в зв`язку з чим нею не визнаються розміри, нарахованої заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал».

Матеріали нотаріальної справи не містять договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, оскільки банком надано лише заяву на приєднання до такого договору, підписану позивачем, як відсутня належним чином оформлена засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, а наданий позивачем розрахунок заборгованості, на думку ОСОБА_1 , не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог. ТОВ «Вердикт Капітал» не надано приватному нотаріусу належним чином оформленого розрахункового документу, який підтверджував би факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку надано/перераховано сторонами згідно кредитного договору.

Також ОСОБА_1 зауважила, що стягнення за виконавчим написом простроченої заборгованості за комісією в розмірі 8 125 грн. 84 коп. є безпідставним через те, що умова договору про необхідність сплати такої комісії, є несправедливою, оскільки передбачає здійснення платежу за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить абз. 3 ч.4 ст. 11 вказаного закону. Крім того, в кредитному договорі відсутні як поняття комісії так ї обґрунтований розрахунок її розміру.

Крім того, позивачка вказала, що Постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнана недійсною постановою Київського апеляційного адміністративного суду 22.02.2017, а отже, на сьогоднішній день вказаний Перелік передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

З огляду на викладене, позивачка просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Дар`єю Ігорівною 19 лютого 2020 року та зареєстрований в реєстрі за № 468, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором Ск-544-001633/8-2008 від 28 серпня 2008 року, укладеним з публічним акціонерним товариством «Родовід Банк», в сумі 27 928 грн. 01 коп. (а.с. 1-7).

Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач просив відмовити в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості. Наголошував на дотриманні вимог законодавчих актів під час вчинення приватним нотаріусом спірного виконавчого напису (а.с. 106-111).

В судове засіданні позивач та її представник не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Богомолова Д.І. не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином.

Дослідивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5).

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Предметом позову в справі є оспорювання позивачем, ОСОБА_1 , виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богомолової Д.І. від 19 лютого 2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором в сумі 27 278,01 грн.

Судом встановлено, що 19 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І. вчинений виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 468, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал», яке стало правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Родовід Банк», заборгованості за кредитним договором № Ск-544-001633/8-2008 від 28.08.2008, укладеним ОСОБА_1 із ПАТ «РОДОВІД БАНК» у розмірі 27 278,01 грн. (далі за текстом виконавчий напис) (а.с. 74).

Згідно виконавчого напису, він вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І. на підставі заяви представника ТОВ «Вердикт Капітал» від 18.02.2020 (згідно реєстрації вхідної кореспонденції, отриманої приватним нотаріусом Богомоловою Д.І., 19.02.2020). До вказаної заяви представником стягувача було подано: кредитний договір; копії реєстру поштових відправлень рекомендованих листів; розрахунок суми заборгованості; копія довіреності представника ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 75-100).

Згідно виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 , сума заборгованості за період з 04.07.2019 до 11.02.2020 ОСОБА_1 перед відповідачем, ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованість в загальному розмірі 27 278,01 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 12 514,70 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 8 125,84 грн.; - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 1 735,10 грн.; строкова заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 4 902,37,00 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту, строкова заборгованість за комісією та строкова заборгованість за штрафами і пенею відсутня (а.с. 77). Суму боргу ТОВ «Вердикт Капітал» просило стягнути з ОСОБА_1 шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом. В подальшому приватним нотаріусом Богомоловою Д.І. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредит Капітал» вказаної суми боргу в розмірі 27 278 грн. 01 коп. та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису в розмірі 650 грн. (а.с. 74).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок - в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до п. розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. При цьому, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Суд зазначає, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору між сторонами стосовно заборгованості, як такого.

Судом встановлено, що 28 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Родовід Банк», укладено кредитний договір № Ск-544-001633/8-2008, за яким ОСОБА_1 отримала від банку споживчий кредит в розмірі 13 090 грн. 80 коп. строком дії до 28 серпня 2010 року, зі сплатою 7 % річних. Банком емітовано та надано позивачу платіжну картку строком дії до 30.06.2010 (п. 1.1.2. Договору). Умовами договору визначені основні умови ведення карткового рахунку, нарахування та сплати процентів, основні умови застави, права, обов`язки та відповідальність сторін. Серед іншого, визначено, що плата за обслуговування кредиту становить 8 672 грн. 75 коп. шляхом внесення фіксованого розміру щомісячних платежів в сумі 346 грн. 91 коп., в період з вересня 2008 року до серпня 2010 року (а.с. 128-133, 134, 135).

Згідно договору № 23 про відступлення прав вимоги від 04 липня 2019 року, ПАТ «Родовід Банк» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» права вимоги банку до позичальників та поручителів, в тому числі, й право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 (а.с. 112-114, 115,116).

Постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клименка Р.В. 27 березня 2020 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису та накладено арешт на кошти ОСОБА_1 (а.с. 12, 13).

Суд зазначає, що при винесенні виконавчого напису приватним нотаріусом Богомоловою Д.І. не враховано положення статті 88 ЗУ «Про нотаріат» щодо умови про те, що з дня виникнення права вимоги ТОВ «Кредит Капітал» минуло не більше трьох років, виходячи з наступного.

Згідно виконавчого напису, стягнення заборгованості проводиться за період з 04 липня 2019 року до 11 лютого 2020 року.

Згідно вимог кредитного договору від 28 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ТОВ «Кредит Капітал», ОСОБА_1 отримала від банку споживчий кредит в розмірі 13 090 грн. 80 коп. строком дії до 28 серпня 2010 року, зі сплатою 7 % річних. При цьому, суд зазначає, що умова кредитного договору про його дію до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором, на думку суду, не є погодженням сторонами строку дії такого договору.

У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 та від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14 зроблено висновок, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Додаткових угод щодо продовження його дії сторонами не укладалося (доказів на підтвердження іншого відповідачем суду не надано). Вказане свідчить про те, що строк дії кредитного договору закінчився 28.08.2010, а з наступного дня, за умови наявності відповідної заборгованості та порушення прав, у ПАТ «Родовід Банк» виникло право вимоги до ОСОБА_1 , трирічний строк якого, передбачений статтею 88 ЗУ «Про нотаріат», мав закінчитися 28.08.2013. Виконавчий напис вчинено нотаріусом 19.02.2020, тобто через понад шість років з дня виникнення у відповідача права вимоги, що свідчить про недотримання приватним нотаріусом вказаних вище вимог законодавства.

Крім того, суд враховує, що надана відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису виписка з особового рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , згідно якого, сума заборгованості за кредитним договором за період з 04.07.2019 до 11.02.2020 ОСОБА_1 перед відповідачем, ТОВ «Вердикт Капітал», склала в загальному розмірі 27 278,01 грн., унеможливлює визначення судом належного розміру заборгованості та встановлення безспірності такої заборгованості позивача, оскільки з неї (виписки) неможливо встановити початок строку порушення позивачем зобов`язань за кредитним договором, розмір сплачених позивачем сум в рахунок погашення боргу та інші складові заборгованості.

Додатково суд зазначає, що заслуговує на увагу посилання позивача про необхідність перевірки розміру та підстави нарахування такої складової заборгованості, як прострочена заборгованість за комісією в розмірі 8 125 грн. 84 коп., з урахуванням внесених змін до абз. 3 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону; умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

З дослідженого судом кредитного договору встановлено, що він не містить такого поняття як «комісії», а також умови про її прострочення та їх наслідки, а додані до заяви про вчинення виконавчого напису матеріали не містять обґрунтованого розрахунку розміру такої комісії.

На думку суду, вказані пояснення мають бути перевірені судом під час розгляду відповідної справи, з урахуванням доводів сторін, а включення відповідачем, а, в подальшому, й приватним нотаріусом до виконавчого напису вказаного елементу заборгованості, свідчить про те, що на час вчинення виконавчого напису, заборгованість не була безспірною.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України в справі 6-887цс17 від 05липня 2017 року, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що в своїх сукупності встановлені вище судом обставини свідчать про те, що вказана банком заборгованість за кредитним договором не була безспірною, а тому приватний нотаріус на мав права вчиняти відповідний виконавчий напис.

Додатково суд зазначає наступне.

З тексту оспорюваного виконавчого напису судом встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172.

Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

При прийнятті постанови 22.02.2017 колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд, з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Ухвалою від 06.03.2017 у справі № 826/20084/14 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 та до закінчення касаційного розгляду зупинив її виконання.

Касаційний розгляд справи було закінчено винесенням ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, яка, згідно інформації ЄДРСР, опублікована 13.11.2017, тобто на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису дія постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 була відновлена.

Судом встановлено, що резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24.11.2017 № 92.

Вказане свідчить про те, що на момент вчинення виконавчого напису пункт 2 Переліку був нечинним, а тому застосуванню приватним нотаріусом не підлягав.

Враховуючи викладене, суд вважає, що права позивача були порушені, а тому підлягають судовому захисту шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст. 2,4,5,12,13,158,265-268 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Дар`я Ігорівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Дар`єю Ігорівною 19 лютого 2020 року та зареєстрований в реєстрі за № 468, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором Ск-544-001633/8-2008 від 28 серпня 2008 року, укладеним з публічним акціонерним товариством «Родовід Банк», в сумі 27 928 грн. 01 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Василівський районний суд Запорізької області (згідно п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІI Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 11 листопада 2020 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області Д.А. Задорожко