ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 жовтня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/1163/20

Головуючий у першій інстанції Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1148/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

учасники справи: позивач, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач, позивач за зустрічним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 27 липня 2020 року (місце ухвалення м. Чернігів, дата складання повного рішення 27.07.2020) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про стягнення коштів та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» до ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемного правочину і відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Автокредит Плюс» про стягнення коштів. В обґрунтування позову посилався на те, що 15.05.2018 між сторонами було укладено договір про приєднання до публічного договору № APCV22650 у вигляді заяви про приєднання до публічного договору фінансового лізингу на умовах, визначених публічним договором про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті Компанії www.planetavto.cin.ua (далі-договір). За цим Договором Лізингодавець передає Лізингоодержувачу в лізинг - автомобіль згідно Специфікації, викладеної у Додатку №1, строк лізингу 60 місяців.

Згідно додатку №2 до договору про надання фінансового лізингу сторонами погоджено графік та суми платежів. Згідно п. 14.1.7 договору, після прийняття Лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу Лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 292200 грн. Згідно п. 14.3 договору, щомісячно в період сплати Лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж в розмірі 21250 грн та відшкодовує Лізингодавцю всі витрати Лізингодавця, що пов`язанні з виконанням Договору, та які виникли у Лізингодавця протягом місяця, який передує поточний місяць.

На виконання умов договору відповідач ТОВ «Автокредит Плюс» передав Позивачу автомобіль Mersedes-Bens GL 2011 року випуску згідно Додатку № НОМЕР_1 до Договору.

Згідно додатку №2 до Договору позивачем вносились платежі, загальна сума сплачених позивачем коштів ТОВ «Автокредит Плюс» - 377700 грн.

Позивач посилається, що 28.12.2019 представником відповідача автомобіль у позивача вилучено.

ОСОБА_1 зазначає, що укладений договір із ТОВ «Автокредит Плюс» не відповідає вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме: ст. 18 (його умови є несправедливими), ст. 19 (застосована нечесна підприємницька діяльність) ЗУ «Про захист прав споживачів».

У позові позивач просив стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 377 700 грн та понесені судові витрати.

У березні 2020 року ТОВ «Автокредит Плюс» звернулось до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемного правочину і відшкодування збитків. В обґрунтування посилалось на те, що між сторонами було укладено 15.05.2018 договір фінансового лізингу № АРСV22650501 (далі - Договір), предметом якого став автомобіль Mersedes-Benz GL 2011 року виробництва, державний номер НОМЕР_2 .

Вартість предмету лізингу на момент укладення договору становила 974 000 грн. Вартість автомобіля узгоджена сторонами та ними не оскаржувалась.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви ТОВ «Автокредит Плюс» посилається на ч.1 ст.220 ЦК України, відповідно до якої, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Оскільки в момент укладення договору фінансового лізингу не було дотримано вимог законодавства щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення, такий договір є нікчемний в силу закону.

Посилається, що відповідно до специфікації та акту приймання-передачі до договору фінансового лізингу позивач передав, а відповідач отримав від позивача предмет лізингу - Mersedes-Benz GL 2011 року виробництва, державний номер НОМЕР_2 , вартістю 974 000 грн.

На виконання вимог договору ОСОБА_1 сплатив грошові кошти на загальну суму 377 700,00 грн на рахунок позивача. Факт передання автомобіля та сплати коштів визнаються учасниками справи.

Щодо застосування двосторонньої реституції у спірних правовідносинах ТОВ «Автокредит Плюс» посилається, що двостороння реституція є загальним наслідком недійсності правочину, який настає незалежно від наявності вини сторін правочину у тому, що правочин є недійсним.

У разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договру. Лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався, та сплатити лізингодавцю плату за фактичний час користування об`єктом лізингу з моменту укладення Договору і до моменту повернення транспортного засобу, а також відшкодувати понесені збитки (у разі наявності).

Складовою лізингового платежу за договором є плата за користування предметом лізингу, яка за своєю правовою природою є платою за користування наймачем майном, переданого в лізинг.

Враховуючи те, що лізинговий платіж включає в себе плату за користування предметом лізинг, у разі застосування реституції, суд має стягнути з відповідача і грошові кошти сплачені за недійсним договором, але за виключенням 212 396,43 грн, які є платою за користуванням наймачем майном.

Враховуючи, що за 20 місяців експлуатації відповідачем ОСОБА_1 предметом лізингу вартість автомобіля значно зменшилася, та відповідач повинен відшкодувати збитки позивачу за погіршення стану предмету лізингу, на підставі ст. 601 ЦК України ТОВ «Автокредит Плюс» просило суд зарахувати зустрічні однорідні вимоги, та стягнути з відповідача остаточну суму 283 547,09 грн, та витрати позивача на правову допомогу пов`язані з розглядом справи покласти на позивача.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.07.2020 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Автокредит Плюс» про стягнення коштів відмовлено. Зустрічний позов ТОВ «Автокредит Плюс» до ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемного правочину та відшкодування збитків задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Автокредит Плюс» в порядку реституції 71150, 66 грн у відшкодування завданих матеріальних збитків і 1067, 55 грн у відшкодування судових витрат, а всього 72218, 21 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення коштів суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та про вирахування з суми фактично завданих збитків, що підлягає відшкодуванню ТОВ «Автокредит Плюс», суми сплачених ОСОБА_1 коштів за Договором у сумі 377700,00 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги зустрічного позову ТОВ «Автокредит Плюс», суд першої інстанції прийшов до висновку, що укладений між сторонами у справі договір є нікчемним, а тому наявні підстави для задоволення вимог товариства про стягнення збитків завданих ОСОБА_1 , внаслідок користування автомобілем, ринкова вартість якого зменшилась, разом з тим суд першої інстанції прийшов до висновку про зменшення суми збитків на розмір сплачених грошових коштів за Договором на користь ТОВ «Автокредит Плюс».

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду адвокат ОСОБА_1 Таганцов Б.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 27.07.2020, та прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ТОВ «Автокредит Плюс» про стягнення коштів у розмірі 377 700 грн задовольнити, в задоволені зустрічного позову ТОВ «Автокредит Плюс» до ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення збитків - відмовити. Стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» судові витрати.

За доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права.

Судом першої інстанції правильно зроблено висновок про нікчемність договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит Плюс». Проте, при застосуванні наслідків нікчемності договору судом зроблено неправильні висновки.

Заявник зазначає, що договір лізингу від 15.05.2018, у якому вказана вартість предмету лізингу 974 000 грн, є нікчемним, а відтак не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, тому вартість автомобіля не підтверджена належними та допустимими доказами відповідачем. Нікчемний договір лізингу від 15.05.2018 не може бути належним доказом вартості предмету лізингу.

Твердження ТОВ «Автокредит Плюс», що 28.12.2019 на підставі події Дефолт відповідач ОСОБА_1 повернув предмет лізингу у значно гіршому стані - не підтверджується належними доказами. ОСОБА_1 повернув предмет лізингу, а збитки ТОВ «Автокредит Плюс» ґрунтуються на підставі висновку про дійсну ринкову вартість транспортного засобу від 10.03.2020, тобто, різниця між передачею авто та ринковою оцінкою складає більше двох місяців. ТОВ «Автокредит Плюс» не надав належних доказів того, що предмет лізингу не був у використанні з 29.12.2019 по 10.03.2020.

Збитки ТОВ «Автокредит Плюс» ґрунтуються на підставі висновку про дійсну ринкову вартість транспортного засобу від 10.03.2020 № 4/03-ТЗ, проте даний звіт може використовуватися лише для визначення дійсної (ринкової) вартості транспортного засобу.

В обґрунтування скарги посилається, що визначаючи ринкову вартість автомобіля не враховувався пробіг ТЗ, який є тим значенням, яке дозволяє зрозуміти, як використовувався ТЗ і відповідно ціна ТЗ також залежить від його пробігу, оскільки вказує на виробіток деталей ТЗ.

Проте, в даному звіті пробіг не визначався, і брався за значення нуля, причому що у порівняльних зразках пробіг відрізняється на значні показники та рік випуску. Пробіг в Акті приймання-передачі предмету лізингу на підставі події Дефолту 28.12.2019 не вказаний. Отже, неможливо визначити, який пробіг автомобіля був після передачі ОСОБА_1 його ТОВ «Автокредит Плюс».

За актом приймання-передачі предмету лізингу на підставі події Дефолту 28.12.2019 ОСОБА_1 повернув предмет лізингу без пошкоджень, дефекти салону - попередньо відсутні.

Збитки ТОВ «Автокредит Плюс» ґрунтуються на висновку про дійсну ринкову вартість транспортного засобу від 10.03.2020 № 4/03-ТЗ, який є необ`єктивним та необґрунтованим.

У скарзі заявник посилається, що суд в мотивувальній частині рішення визнає збитки ТОВ «Автокредит Плюс» у розмірі 448850, 66 грн, не зважаючи на позовні вимоги ТОВ «Автокредит Плюс» у розмірі 283 547, 09 грн, тобто суд першої інстанції при прийняті рішення вийшов за межі позовних вимог зустрічного позову ТОВ «Автокредит Плюс».

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу в режимі відеоконференції, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 15.05.2018 сторони уклали Договір фінансового лізингу № АРСV22650501 (далі Договір), на підставі якого відповідач передав позивачеві в платне користування автомобіль Mersedes-Benz GL, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 974000 грн (далі Автомобіль).

Умовами Договору передбачено внесення позивачем першого платежу в розмірі 292200 грн; решта платежів підлягали сплаті протягом 60 місяців у розмірі по 21250 грн, до 25 числа щомісячно (а.с. 4-6 т. 1).

На підставі Договору ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Автокредит Плюс» 377 700 грн (а.с. 8, 9 т. 1), в подальшому припинив сплату щомісячних платежів на підставі чого ТОВ «Автокредит Плюс» здійснено вилучення Автомобіля, про що складено Акт приймання-передачі предмету лізингу на підставі події дефолту від 28.12.2019 (а.с. 7 т. 1).

З висновку 4/03-ТЗ про дійсну ринкову вартість транспортного засобу від 10.03.2020 вбачається, що на момент вилучення ринкова вартість Автомобіля становила 525 149, 34 грн (а.с. 70-74 т. 1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення коштів суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та про вирахування з суми фактично завданих збитків, що підлягає відшкодуванню ТОВ «Автокредит Плюс», суми сплачених ОСОБА_1 коштів за Договором у сумі 377700,00 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги зустрічного позову ТОВ «Автокредит Плюс», суд першої інстанції прийшов до висновку, що укладений між сторонами у справі договір є нікчемним, а тому наявні підстави для задоволення вимог товариства про стягнення збитків завданих ОСОБА_1 , внаслідок користування автомобілем, ринкова вартість якого зменшилась, разом з тим суд першої інстанції прийшов до висновку про зменшення суми збитків на розмір сплачених грошових коштів за Договором на користь ТОВ «Автокредит Плюс».

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, в частині вирішення позовних вимог за зустрічним позовом, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства враховуючи наступне.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2766цс15), від 19 жовтня 2016 року (справа № 6-1551цс16), від 18 січня 2017 року (справа № 6-648цс16).

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

У пункті 7 цієї постанови Верховного Суду України роз`яснено, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Ці роз`яснення частково були враховані судом першої інстанції, так суд звернув увагу на ту обставину, що сторони у справі не додержалися вимоги закону про обов`язкове нотаріальне посвідчення спірного у цій справі договору (а. с. 4-6 т.1), що свідчить про його нікчемність.

В судовому порядку нікчемний договір недійсним не визнається, з врахуванням наведеного не підлягають задоволенню позовні вимоги за зустрічним позовом ТОВ «Автокредит Плюс», які обґрунтовані наявністю між сторонами у справі договірних зобов`язань на підставі нікчемного договору, оскільки нікчемний договір не породжує для його сторін прав і наслідків по виконанню такого договору.

Тобто вимоги з посиланням, що складовою частиною платежу за договором є плата за користування предметом лізингу, яка за своєю правовою природою є платою за користування наймачем майном, переданого в лізинг, отже позивачем за зустрічним позовом з посиланням на Додаток № 2 до договору лізингу № АРСV22650501 від 15.05.2018, погодили плату за користування автомобілем, згідно розрахунку собівартості послуг за користування автомобілем Mersedes-Benz GL, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 974 000 грн, за 20 місяців, а саме за період з 01.06.2018 по 01.01.2020 мав сплатити 212 396,43 грн.

Крім того, за змістом Глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 ЦК України).

Правовідносини за нікчемним договором фінансового лізингу на підставі якого відбулося фактичне користування позивачем транспортним засобом відповідача за своїм змістом є кондикційними.

Оскільки договір є нікчемним з моменту його укладення, то фактичний користувач предмета лізингу, який без достатньої правової підстави за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов`язаний повернути ці кошти власнику на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду дійшла таких правових висновків про застосування частини першої статті 1212 ЦК України до правовідносин щодо фактичного використання майна без достатньої підстави у постанові від 23 травня 2018 року (справа № 14-77цс18).

Отже, при застосуванні наслідків нікчемності договору фінансового лізингу, суд повинен повернути сторони договору в попереднє становище з урахуванням наведених вище роз`яснень.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення зустрічного позову на заявлену суму, ТОВ «Автокредит Плюс», посилається, що лізинговий платіж включає в себе плату за користування предметом лізингу, тому при застосуванні реституції, сума збитків підлягає збільшенню на суму визначену за користування предметом лізингу.

Враховуючи, що ТОВ «Автокредит Плюс» рішення суду у цій частині не оскаржує, отже відсутні підстави для перегляду судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в цій частині.

Апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог зустрічного позову ТОВ «Автокредит Плюс», оскільки при розгляді справи за зустрічним позовом ТОВ «Автокредит Плюс» не встановлено порушень прав позивача ОСОБА_1 , на які скаржник посилається в обґрунтування наявності підстав для скасування рішення в повному обсязі за зустрічним позовом.

Разом з тим, відповідно до статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору. Лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції в частині, що стосується визначення суми збитків, які підлягають стягненню на користь ТОВ «Автокредит Плюс» з врахуванням сплачених коштів ОСОБА_1 на виконання умов договору у сумі 377700,00 грн, яка ТОВ «Автокредит Плюс» не оспорюється.

Відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову ОСОБА_1 по суті спрямоване на повернення грошових коштів сплачених за нікчемним правочином, колегія суддів вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту, як стягнення грошових коштів.

Положення п. 4 ч.2 ст. 264 ЦПК України, передбачають, що відповідно до під час ухвалення рішення суд вирішує, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З врахуванням наведеного не спростовують правильних висновків суду першої інстанції в частині задоволених вимог, доводи апеляційної скарги, щодо залишення поза увагою суду першої інстанції, обставин, що ОСОБА_1 повернув автомобіль без візуальних пошкоджень та без будь-яких претензій, безпідставного врахування судом висновку про дійсну ринкову вартість транспортного засобу від 10.03.2020 № 4/03-ТЗ, який можливо використовувати лише для визначення дійсної (ринкової) вартості транспортного засобу, але ТОВ «Автокредит Плюс», використало звіт для визначення збитків, який не містить всіх вихідних характеристик автомобіля та зроблений через 2 місяці після вилучення автомобіля, оскільки ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів, як відсутні і посилання на наявність таких доказів, на спростування визначеної ринкової вартості автомобіля на момент повернення автомобіля, а також на підтвердження обставин, на які посилається в апеляційній скарзі.

Положеннями частини 1 ст. 4, ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку врахувавши кошти, які були сплачені ОСОБА_1 за Договором у сумі 377 7000,00 грн, тобто на виконання нікчемного правочину, рішення суду першої інстанції з цього приводу містить розрахунок, але суд першої інстанції припустився помилки зазначивши у резолютивній частині рішення висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частини дванадцятої статті 265 ЦПК України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму, в частині судові рішення щодо стягнення коштів з відповідача на користь позивача підлягають до зміни з визначенням суми, яка підлягає до стягнення.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Автокредит Плюс» про стягнення коштів підлягає скасуванню, з постановленням судом апеляційної інстанції рішення про задоволення вимог частково ОСОБА_1 до ТОВ «Автокредит Плюс» про стягнення коштів.

З врахуванням наведеного викласти абзац 5.7.3 резолютивної частини рішення зазначивши про проведення зустрічного зарахування та визначивши різниці, яка підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Автокредит Плюс» в сумі 71 150,66 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, та не містять посилань на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом у повному обсязі.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З врахуванням задоволення апеляційної скарги частково, та проведенням зустрічного зарахування коштів, підлягає стягненню на користь ТОВ «Автокредит Плюс» з ОСОБА_1 , судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції, який слід розподілити пропорційно до задоволених вимог, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Автокредит Плюс» у відшкодування судових витрат 1067,55 грн.

Керуючись ст.ст. 265 ч. 12, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 27 липня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про стягнення коштів - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про стягнення коштів задовольнити частково.

Викласти абзац 5.7.3 резолютивної частини рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 27 липня 2020 року в наступній редакції: «Провести зустрічне зарахування та стягнути різницю з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» ( місце знаходження: м. Дніпро, проспект Праці, 2-т; ) в сумі 71150,66 грн. Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (місце знаходження: м. Дніпро, пр. Праці, 2-т; ) у відшкодування судових витрат 1067,55 грн.»

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 02.11.2020.

Головуючий Судді :