У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.11.2020 Справа №607/16891/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Крупи О.А., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор «Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України » про стягнення заборгованості по заробітній платі та інших виплат,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор «Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України » про стягнення заборгованості по заробітній платі та інших виплат.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.10.2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 06.11.2020 року.

Cудом встановлено, що 25.09.2020 року господарським судом Тернопільської області оголошено ухвалу про порушення справи №921/574/20 про банкрутство ДП «Тернопільський облавтодор Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 25.09.2020 року відкрито провадження у справі №921/574/20 про банкрутство ДП «Тернопільський облавтодор Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

З 21 жовтня 2019 року в Україні почав діяти Кодекс України з процедур банкрутства, який прийнятий Верховною Радою України 18 жовтня 2018 року та набрав чинності 21 жовтня 2019 року.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Будь-якого виключення з цього правила Прикінцеві та Перехідні положення Кодексу України з процедур банкрутства не містять.

Отже, ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства по своїй суті та змісту встановлює виключну підсудність всіх справ за участі боржника стосовно якого відкрито провадження у справі про неплатоспроможність в межах справи про банкрутство.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Згідно з ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Водночас, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Системний аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Суд звертає увагу на те, що норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів (висновок про застосування норм права, який викладений у постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №922/928/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц викладено правовий висновок про те, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

З огляду на вищенаведене, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор «Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України » про стягнення заборгованості по заробітній платі та інших виплат слід розглядати господарським судом Тернопільської області в рамках провадження у справі №921/574/20 про банкрутство ДП «Тернопільський облавтодор Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Відповідно до ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки справа за позовом ОСОБА_1 з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство повинна розглядатися господарським судом, а імперативними нормами ч.1 ст.255 ЦПК України передбачено обов`язок суду закрити провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд вважає, що провадження по даній справі слід закрити.

При цьому суд роз`яснює право позивача звернутися із вищевказаним вказаним позовом до ДП «Тернопільський облавтодор Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до господарського суду Тернопільської області.

Керуючись ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 255 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор «Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України » про стягнення заборгованості по заробітній платі та інших виплат.

Позивачу ОСОБА_2 роз`яснити, що розгляд його позовної заяви віднесено до юрисдикції господарського суду Тернопільської області.

Копію ухвали направити сторонам у справі.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду складена та підписана 20 листопада 2020 року.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич