Дата документу 08.11.2020 Справа № 337/4410/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 337/4410/19 Головуючий у 1 інстанції: Салтан Л.Г.
№ 22-ц/807/2507/20 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Полякова О.З.

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2020 року у справі за позовом КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» в особі Філії КОНЦЕРНУ «МТМ» Хортицького району до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ

В жовтні 2019 року КОНЦЕРНУ «МТМ» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя у справі 337/4073/14-ц з 30.06.2015 року в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_3 є власниками по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

В період часу з 01.01.2009 року по 31.08.2019 року позивач надав послуги з централізованого опалення постачання гарячої води на загальну суму 32509,49 грн.

Згідно довідок Центру обслуговування абонентів №6 з місця реєстрації від 09.02.2012р. та 21.11.2014р., за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована одна людина, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (.а.с.119, 120).

Хортицьким районним судом м.Запоріжжя постановлено судовий наказ №2н -1299/2010 від 17.09.2010 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь Концерну МТМ в розмірі 3454,14 грн.

Хортицьким районним судом м.Запоріжжя постановлено судовий наказ №2н/0825/602/2012 від 06.03.2012р. про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 в розмірі 7353,25 грн. який ніколи не був пред`явлений на виконання до Хортицького ВДВС, що підтверджується копією дублікату судового наказу, копією запиту про хід виконавчого провадження та копією відповіді державного виконавця.

11.12.2014р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя постановлено судовий наказ № 2н/337/2778/14 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованість за період з 01.02.2012 по 30.09.2014 року в сумі 6210,97 грн. було неодноразово пред`явлено на виконання в Хортицький ВДВС та неодноразово повернуто позивачу на підставі ч.І ст.47 ЗУ „Про виконавче провадження» в зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, що підтверджується копією судового наказу, копією витягу з ВП - спецрозділ та копія заяви позивача про повернення виконавчого документа.

Крім того, станом на сьогодні ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 залишається зареєстрованим за адресою АДРЕСА_1 та зазначений основним квартиронаймачем даної квартири, що підтверджується довідкою КП ЦУГ. Про смерть ОСОБА_3 позивачу стало відомо 26.10.215 року з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

16.12.2015р. позивачем, на адресу місця фактичного проживання відповідачів, направлена претензія-вимога щодо оплати заборгованості. Відповідачі заборгованість, зазначену в претензії, не сплатили

Посилаючись на вищезазначене просило суд, стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у приміщення за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 32509,49 грн., посилаючись на неналежне виконання своїх зобов`язань.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КОНЦЕРНУ "МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" м.Запоріжжя заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води (підігріву питної води) за період з 01.10.2017 року по 31.08.2019 року в сумі 10249,58 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КОНЦЕРНУ "МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" м.Запоріжжя витрати з оплати судового збору - у розмірі 605,69 грн., тобто по 302,85 гривень з кожного.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, КОНЦЕРНУ «МТМ» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі а також стягнути судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні спору суд першої інстанції посилався на положення статей 67, 68 ЖК України за змістом яких наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, яка береться, крім квартирної плати, за затвердженим в установленому порядку тарифами, та п.5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", згідно якого обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом покладено на споживача.

Також суд застосував до правовідносин сторін приписи статті 526 ЦК України, згідно якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом першої інстанції встановлено, що правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України „Про житлово-комунальні послуги", „Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води" затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 та іншими нормативно-правовими актами України.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №25 від 29.01.2009 року концерн "Міські теплові мережі" визначено виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (а.с.66).

Згідно довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.12-14)

З матеріалів справи вбачається, що помешкання, в якому проживають відповідачі забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються позивачем, що підтверджується схемою розподілу меж теплових мереж (а.с.71)

Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005року "Правила надання населенню послу з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" встановлено, що точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця з централізованого опалення споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири, а отже Позивачем повною мірою здійснюється надання послуги Відповідачам.

Таким чином послуга по вищевказаному багатоповерховому будинку надається.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя у справі 337/4073/14-ц з 30.06.2015 року в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_3 є власниками по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

В період часу з 01.01.2009 року по 31.08.2019 року позивач надав послуги з централізованого опалення постачання гарячої води на загальну суму 32509,49 грн.

Згідно довідок Центру обслуговування абонентів №6 з місця реєстрації від 09.02.2012р. та 21.11.2014р., за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована одна людина, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (.а.с.119, 120).

Хортицьким районним судом м.Запоріжжя постановлено судовий наказ №2н -1299/2010 від 17.09.2010 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь Концерну МТМ в розмірі 3454,14 грн.

Хортицьким районним судом м.Запоріжжя постановлено судовий наказ №2н/0825/602/2012 від 06.03.2012р. про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 в розмірі 7353,25 грн. який ніколи не був пред`явлений на виконання до Хортицького ВДВС, що підтверджується копією дублікату судового наказу, копією запиту про хід виконавчого провадження та копією відповіді державного виконавця.

11.12.2014р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя постановлено судовий наказ № 2н/337/2778/14 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованість за період з 01.02.2012 року по 30.09.2014 року в сумі 6210,97 грн. було неодноразово пред`явлено на виконання в Хортицький ВДВС та неодноразово повернуто позивачу на підставі ч.І ст.47 ЗУ „Про виконавче провадження» в зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, що підтверджується копією судового наказу, копією витягу з ВП - спецрозділ та копія заяви позивача про повернення виконавчого документа.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі за спожиті послуги з централізованого теплопостачання за період з 01.10.2016 року по 31.08.2019 року оплату не здійснювали, внаслідок чого за ними утворилась заборгованість зі сплати за такі послуги, яка підлягає стягненню у судовому порядку. Також враховані положення статті 257, 267 ЦК України, внаслідок чого позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за період з 01.07.2015 року по 03.10.2016 року в сумі 5484,09 грн. не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, зі змінами та доповненнями, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Такі ж обов`язки щодо утримання житла його власниками передбачені і нормами ст.319 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, вірно виходив із того, що права позивача порушено у зв`язку із неналежною оплатою відповідачами послуг, які надавалися концерном "Міські теплові мережі", а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав про застосування строків спливу позовної давності в частині стягнення заборгованості стягнення заборгованості за період з 01.07.2015 року по 03.10.2016 року в сумі 5484,09 грн.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Таким чином, виходячи з вимог п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води оплата за послуги теплопостачання вноситься споживачами не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, а тому в разі неналежного виконання споживачем обов`язку щодо сплати за теплопостачання, з 21 числа місяця, що настає за розрахунковим, зобов`язання вважається простроченим та розпочинається перебіг строку позовної давності щодо конкретного місячного платежу.

Тому, суд першої інстанції застосував наслідки пропуску строку позовної давності, позаяк позов заявлено 04 жовтня 2019 року, а вимоги щодо стягнення заборгованості за період з 01.07.2015 року по 03.10.2016 року знаходяться за межами строку позовної давності.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доводи скаржника про стягнення з відповідачів, як зі спадкоємців заборгованості за період з 01.01.2009 року по 30.06.2015 року в сумі 16775,82 грн. є неприйнятними.

Зі справи вбачається, що судовими наказами, виданими Хортицьким районним судом м.Запоріжжя від 17.09.2010 року, 6 березня 2012 року, 11 грудня 2014 року зазначена сума заборгованості вже стягнута з померлого ОСОБА_3 , отже позивачем невірно обраний спосіб захисту порушених прав, але він не позбавлений права звернення з відповідними вимогами.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Інші доводи, які наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2020 рокупо цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 9 листопада 2020 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: О.З. Поляков

С.В. Кухар