РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2020 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Порощука П.П.,

при секретарі Маліщук Н.А.

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби, прокурора м.Жмеринка Хорошуна Максима Ярославовича, начальника СВ Барського ВП ГУНП Петлика Сергія Володимировича, слідчого Барського ВП ГУНП Пухтицького Володимира Миколайовича про відшкодування моральної шкоди за хамське відношення відповідачів до позивача,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, відповідно до позовної заяви в новій редакції просив стягнути з ОСОБА_2 через Державу Україна в особі державної казначейської служби України 5000 грн. моральної шкоди на його користь. Стягнути з ОСОБА_3 через Державу Україна в осоіб державної казначейської служби України 5000 грн. моральної шкоди на його користь. Стягнути з ОСОБА_4 через Державу Україна в осоіб державної казначейської служби України 5000 грн. моральної шкоди на його користь. Виносити рішення виключно на підставі постанови Апеляцінйого Суду м. Вінниця від 20.01.2019. Свої позовні вимоги позивач в новій редакції позовній заяві обгрунтув наступним чином, на протязі трьох років ведеться провадження в кримінальніц справі (її номер в ухвалі Барського суда). Прокурор ОСОБА_2 не виконує свої посадові обов`язки згідно п.7,8 ч.2 ст.36 КПК України. Начальник СВ Барської нацполіції не виконує свої посадові обов`язки згідно п.2 ч.2 ст.39 КПК України; п.4 ч.2 ст.39 КПК України; п.6 ч.2 ст. 39 КПК України. Слідчий Пухтицький постійно, 3 рази закриває провадження, яке судом скасовується як незаконне. Зазначає докази в додатку. Обгрунтування шкоди: її розмір визначений з його похилого віку; бездіяльність відповідачів приносить йому страждання, принижує його. Ззазначає спосіб захисту та правові норми: Конституція України; ч.1,2 ст.5 ЦПК Укоаїни; норми зазначені в постанові від 20.09.2019.

Ухвалою суду від 21.10.2019 року відкрито провадження в справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Надав клопотання про витребування доказів та залучення співвідповідачів.

В судове засідання відповідачі не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про отримання поштового відправлення, причини їх неявки суду невідомі, відзиву суду не надали.

26.11.2019 увстановлений процесуальним законом строк надійшов відзив від заступника начальника Барського ВП ГУНП у Вінницькій області Петлика С.В. В надісланому до суду відзиві на позовну заяву відповідач просив в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю з підстав його необґрунтованості.

Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Згідно ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини гарантує кожній особі право на справедливий суд.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Отже, при вирішенні спору судом застосовано норми права, які регулюють встановлені правовідносини у редакції, яка діяла на час їх виникнення.

Порядок проведення досудового розслідування, повноваження органу досудового розслідування та прокурора при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, перевірка дотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування регламентовано кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За правилами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкод відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За змістом ст.51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом.

Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача.

Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

При цьому суд бере до уваги те, що відповідно до ч.1 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Таким чином, на даній стадії розгляду справи і за відсутності клопотання позивача суд не може залучати до справі співвідповідачів.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

В даній справі відсутні спеціальні підстави для застосування ст.1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду» для відшкодування шкоди.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.10.2001 року по справі №1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Відповідно до ч.ч.6-7 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Для настання відповідальності за вказаними нормами, необхідно, щоб дії правоохоронних органів були незаконними.

Незаконними ж діяннями вважають діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.5 Постанови 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (з наступними змінами та доповненнями) обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В судовому засіданні встановлено, що згідно копії постанови Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 апеляційна скарга ОСОБА_1 задовлена частково. Рішення Жмеринського міськрайонного суду Віницької області скасоване та ухвалено нове рішення, позов задоволено частково (а.с.2-5). Відповідно до копії ухвал Барського районного суду Вінницької області від 22.10.2018 та 13.02.2019 скарга ОСОБА_1 задоволена, постанова слідчого СВ Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 21.12.2018 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000020 від 21.03.2017 скасовано (а.с.6-9). Листом від 08.04.2019 ОСОБА_1 . Жмеринською місцевою прокуратурою повідомлено про задовлення його скарги, роз`яснено вимоги ст ст.303-307 КПК України (а.с.10). Згідно копії листа прокуратури Вінницької області від 23.10.2015 № 04/2/2-55-19 Вещунову і.С. повідомлено, що у кримінальних провадженнях проводяться слідчі дії, на виконання вказівок прокурора проводяться необхідні слідчі дії, підготовлено вказівку на адресу начальнка ГУНП про притягнення винних осіб до відповідальності (а.с.26).

Дослідивши докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Встановлено, що у поданій позовній заяві позивач вважає відповідачами у даній цивільній справі Державу Україна в особі Державної казначейської служби, прокурора м. Жмеринка Хорошуна М.Я., начальника СВ Барського ВП ГУНП Петлика С.В., слідчого Барського ВП ГУНП Петлика С.В., слідчого Барського ВП ГУНП Пухтицького В.М.

При цьому, вказані обставини позивачем нічим не доведено.

Підготовче провадження проводилось без участі сторін, які подали заяви про проведення підготовчого засідання без їх участі. До закінчення підготовчого провадження позивач не подав до суду клопотання про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідача, хоча мав таку можливість та подав до суду заяву про доручення до матеріалів справи довідки.

Крім того, позиваем не доведено завдання йому моральної шкоди зазначеними діями відповідачів та не надано обґрунтованого розрахунку суми моральної шкоди у розмірі 5000 грн., заявленої ним.

Таким чином, всупереч вимогам ст.12, 13, 81 ЦПК України позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність моральної шкоди, наявність незаконних рішень, дії чи бездіяльності, процесуальних дій, що обмежують чи порушують його права та свободи, з боку відповідачів, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача і шкодою, не довів належними і допустимими доказами самого факту заподіяння йому моральної шкоди заявленими діями відповідача.

Зважаючи на викладене та в зв`язку з поданням позивачем позовної заяви до неналежного відповідача у даній справі, а суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову.

В даному випадку відсутній один із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності незаконності дій відповідача, без якого неможливо притягнути до відповідальності та зобов`язати вчинити дію.

Таким чином, судом не встановлено та позивачем не доведено, що відповідачами порушенні, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду. Також позивачем не доведено обґрунтування підставності власних позовних вимог, не надано доказів на підтвердження вказаних ним обставин, не доведено протиправність діяння заподіювача моральної шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, у зв`язку з чим в позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, ст.ст.1, 11, 15, 16, 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 10, 12, 13, 81, 89, 141, 263 - 265, 273, 280 - 282, 354, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде проголошений 18.06.2020 року о 16:00 год.

Суддя Порощук П.П.