Ухвала

09 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 523/5887/18

провадження № 61-8153св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Здоров`я»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Здоров`я» на постанову Одеського апеляційного суду від 27 квітня 2020 року у складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М., Сєвєрової Є. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Здоров`я» (далі -ТОВ «ФК «Здоров`я») про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23 березня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з посади регіонального менеджера (управителя) з продажу сектору зовнішньої служби відділу аналізу та маркетингу ТОВ «ФК «Здоров`я» на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), проте наміру звільнятися у неї не було та заяву про звільнення за угодою сторін вона відповідачу не подавала.

На думку ОСОБА_1 звільнення пов`язано з її вагітністю та небажанням роботодавця у зв`язку з цим приймати на себе додаткові зобов`язання.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила скасувати наказ ТОВ «ФК «Здоров`я» від 23 березня 2018 року № 121-ок в частині її звільнення з посади регіонального менеджера (управителя) з продажу сектору зовнішньої служби відділу аналізу та маркетингу, поновити її на вказаній посаді та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23 березня 2018 року.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не надала достатніх доказів того, що її волевиявлення на подачу заяви про звільнення не було вільним, а також, що воно не відповідало її внутрішній волі.

Постановою Одеського апеляційного суду від 27 квітня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2019 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним наказ виконуючого обов`язки голови генерального директора ТОВ «ФК «Здоров`я» ОСОБА_3 від 23 березня 2018 року № 121-ок про звільнення ОСОБА_1 з посади регіонального менеджера (управителя) з продажу сектору зовнішньої служби відділу аналізу та маркетингу за угодою сторін по пункту 1 статті 36 КЗпП України на підставі заяви ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді регіонального менеджера (управителя) з продажу сектору зовнішньої служби відділу аналізу та маркетингу ТОВ «ФК «Здоров`я» з 24 березня 2018 року. Стягнуто з ТОВ «ФК «Здоров`я» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 березня 2018 року по 27 квітня 2020 року в загальній сумі 469 392,50 грн з утриманням податків, страхових внесків та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з ТОВ «ФК «Здоров`я» на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 1 762,00 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги частково, апеляційний суд визнав доведеними обставини відсутності волевиявлення ОСОБА_1 на звільнення за згодою сторін з 23 березня 2018 року. при цьому апеляційний суд зазначив, що сам по собі факт вимушеної подачі позивачем у квітні 2017 року відповідачу заяви про звільнення за згодою сторін без дати складання та дати звільнення, які є обов`язковими реквізитами для такої заяви, не має правового значення та не може бути підставою для відмови в позові, а тому необхідності у відкликанні такої нікчемної заяви в подальшому (в період роботи) у ОСОБА_1 не було. Саме цим пояснюється та обставина, що в позові було зазначено, що заяву про звільнення за згодою сторін позивачем не було подано, оскільки в суді ОСОБА_1 показала, що не могла припустити, що до звільнення може бути причетна її заява про звільнення без зазначення дати звільнення та дати складання, які в подальшому були проставлені сторонньою (іншою) особою, тобто на підставі сфальшованої заяви. Розраховуючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд виходив з загальної кількості робочих днів у періоді з 24 березня 2018 року по 27 квітня 2020 рік.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У травні 2020 року ТОВ «ФК «Здоров`я» подало касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 27 квітня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень в цій справі заявник зазначив, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без врахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Також у касаційній скарзі, заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо підстав зарахування до часу вимушеного прогулу період перебування особи у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами та по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, які не оплачуються роботодавцем (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того, заявник вказує на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки апеляційний суд розглянув справу без виклику сторін у спрощеному провадженні всупереч положенням статті 369 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

У травні 2020 року ТОВ «ФК «Здоров`я» подало до Верховного Суду заяву про зупинення виконання (дії) постанови Одеського апеляційного суду від 27 квітня 2020 року.

У липні 2020 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, в якому посилаючись на її необґрунтованість просить в її задоволенні відмовити а оскаржувану постанову залишити без змін.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2020 року (після усунення заявником недоліків касаційної скарги) відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано матеріали справи № 523/5887/18 із суду першої інстанції, встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу. Цією ж ухвалою частково задоволено клопотання ТОВ «ФК «Здоров`я» про зупинення виконання оскаржуваної постанови. Зупинено виконання постанови Одеського апеляційного суду від 27 квітня 2020 року до закінчення касаційного провадження, за виключенням поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулуза один місяць.

Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

У червні 2020 року матеріали справи № 523/5887/18 надійшли до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України, у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Здоров`я» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час прогулу, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Здоров`я» на постанову Одеського апеляційного суду від 27 квітня 2020 рокупризначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 18 листопада 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик