Справа № 635/8048/19
Провадження № 2/635/155/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючий суддя О.М. Пілюгіна

секретар Зуєнко В.В.

розглянувши у відкритому судовому у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, третя особа Міністерство оборони України,

представники позивача Рум`янцев Є.І.

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь матеріальну шкоду, завдану майну внаслідок ДТП в розмірі 337272,30 гривень; матеріальну шкоду, заподіяну іншим ушкодженням здоров`я, внаслідок ДТП в розмірі 1300,00 гривень; моральну шкоду в розмірі 100000,00 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 01 листопада 2016 року о 09:30 за адресою: АДРЕСА_1 відбулася дорожньо-транспортна подія за участю автомобіля Mercedes Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 . Постановою апеляційного суду Харківської області від 31 січня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним за ст. 124 КУпАП у вчиненні дорожньо-транспортної події, яка відбулася 01 листопада 2016 року. В результаті ДТП належний позивачу автомобіль Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження, чим позивачу завдано матеріальну шкоду на суму 435686,50 гривень. Транспортний засіб Mercedes Benz Sprinter 313, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 належить військовій частині польова пошта НОМЕР_4 Міністерства оборони України. Станом на 01 листопада 2016 року ОСОБА_2 був військовослужбовцем та перебував у службових відносинах з військовою частиною польова пошта НОМЕР_4 Міністерства оборони України. Оскільки цивільно-правова відповідальність автомобіля Mercedes Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахована не була, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 100000,00 гривень в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 . Не відшкодованою залишається шкода в розмірі 335686,50 гривень та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1585,80 гривень. Також внаслідок дорожньо-транспортної події, яка відбулася 01 листопада 2016 року шкода спричинена здоров`ю позивача. З місця ДТП він був доставлений каретою швидкої допомоги до КЗОЗ «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 25» з діагнозом: дифузний кардіосклероз. На лікування ОСОБА_1 витратив грошові кошти в розмірі 1300,00 гривень. Таким чином, відповідачі повинні відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я, внаслідок ДТП в розмірі 1300,00 гривень. Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної події, яка відбулася 01 листопада 2016 року позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у порушенні звичайного способу його життя, а також моральних стражданнях останнього, а саме: пошкодження автомобіля з вини відповідача ОСОБА_2 викликало чимало страждань, стрес та нервове перенавантаження; позивачу доводилось вирішувати питання щодо відновлення транспортного засобу, фінансування такого відновлення, а також захищати свої порушенні права в судовому порядку, що мало наслідком нервове та психологічне перенавантаження, тому позивач визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 100000,00 гривень, яка також підлягає стягненню з відповідачів. За вказаних обставин позивач змушений звернутися до суду з позовом.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 листопада 2019 року позов, як такий що не відповідає вимогам закону залишений без руху і позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви.

13 грудня 2019 року позивач усунув недоліки позовної заяви та надав докази про сплату судового збору.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 грудня 2019 року відкрито провадження по справі.

03 листопада 2020 року представник відповідача Військової частини НОМЕР_1 Головко І.Д. подав відзив на позовну заяву в якому просив повністю відмовити в задоволенні заявлених вимог посилаючись на те, що позивачем не доведено спричинення йому ушкодження здоров`я саме внаслідок ДТП, оскільки його захворювання носить хронічний характер і виникає внаслідок способу життя та генетичної схильності. Також позивачем не зазначено яку саме шкоду спричинено з боку Військової частини НОМЕР_1 і в чому полягала її протиправна поведінка та звертає увагу, що матеріальна шкода спричинена внаслідок дій відповідача ОСОБА_2 11 листопада 2020 року позивач подав заяву в якій вказав, що відзив відповідача поданий з пропуском строку встановленого судом і клопотання про його поновлення не заявлено. Також зазначив, що відповідач не має спеціальний медичних знань та компетенції робити висновки щодо захворювання позивача, а беззаперечним є той факт, що позивача з місця ДТП забрала карета швидкої допомоги і він проходив курс лікування, що спричинило йому моральні страждання. Крім того, вказав, що шкода завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідні правовій основі керував автомобілем, що належить роботодавцю, та під час виконання трудових обов`язків, незалежно від характеру такої шкоди відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не водієм.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, просили їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача Військової частини НОМЕР_1 , у відзиві просив справу розглядати за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 01 листопада 2016 року о 09:30 за адресою: АДРЕСА_1 відбулася дорожньо-транспортна подія за участю автомобіля Mercedes Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою апеляційного суду Харківської області від 31 січня 2018 року, визначено, що доводи апелянта щодо наявності в діях ОСОБА_2 вини у вчиненні ДТП заслуговують на увагу, так згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 1100 від 29 травня 2017 року в одному з варіантів розвитку подій, який в свою чергу узгоджується з даними протоколу про адміністративне правопорушення, висновком за результатами перевірки дорожньо-транспортної пригоди ЄО Індустріального ВП № 21734 від 01 листопада 2016 року, письмовими поясненнями самого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , схемою ДТП, даними протоколу огляду місця ДТП, вбачається порушення водієм ОСОБА_2 п. 11.2, 11.4, що знаходилися в причинному зв`язку з виникненням вказаної ДТП.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 11781, що складений 28 грудня 2016 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, в результаті ДТП, що сталася 01 листопада 2016 року автомобілю Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 спричинені механічні пошкодження, чим власнику транспортного засобу ОСОБА_1 завдано матеріальний збиток на суму 435686,50 гривень.

Власником пошкодженого автомобіля Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований ОСОБА_1 , про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .

Транспортний засіб Mercedes Benz Sprinter 313, військовий номерний знак НОМЕР_2 належить військовій частині пп НОМЕР_4 , про що свідчить довідка № 3 про належність транспортного засобу, надана 15 травня 2015 року, військовою частиною польова пошта НОМЕР_4 Міністерства оборони України (код 26613778).

Відповідно до листа Міністерства Оборони України № 2/6363 від 03 вересня 2019 року на адресу Харківського апеляційного суду, солдат ОСОБА_2 , з 29 вересня 2016 року зараховано до списків особового складу військової частини п.п. НОМЕР_4 на поставлено на усі види забезпечення, з 06 листопада 2016 року евакуйовано до військового шпиталю. З 22 листопада 2017 року військова частина Польова пошта НОМЕР_4 стала лінійним батальйоном військової частини НОМЕР_1 .

Також суду надано: копію військового квитка серії НОМЕР_6 , виданий 28 жовтня 2010 року Саксаганським військовим комісаріатом Дніпропетровської області на ім`я третьої особи ОСОБА_2 ; виписка із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 № 5541, надана 05 листопада 2016 року КЗОЗ «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 25»;лікарніні листки, копія квитанції про сплату суми за проведення експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Діяльність із використання, зберігання й утримання військовими частинами транспортних засобів, зокрема автомобіля Mercedes Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , має ознаки джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі також - ЗСУ).

Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Згідно з частиною першою статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.

Шкода, заподіяна об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і який був закріплений Міністерством оборони України на праві оперативного управління за військовою частиною, що має статус юридичної особи, відшкодовується цією військовою частиною, що вказано у правовому висновку, що викладений в постанові Великої палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року по справі № 243/10982/15-ц (провадження №14-81цс18), який повинен бути врахований судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Суд, аналізуючи норми діючого законодавства вважає, що вимоги позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в наслідок події ДТП, яка сталася 01 листопада 2016 року було пошкоджено належний позивачу автомобіль Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та спричинено матеріальну шкоду, яка є невідшкодованою у розмірі 337272,30 грн.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 п. 11.2, 11.4 Правил дорожнього руху України.

На момент ДТП ОСОБА_2 проходив військову службу і керував автомобілем Mercedes Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить військовій частині пп НОМЕР_4 , яка стала лінійним батальйоном військової частини НОМЕР_1 .

Враховуючи, що пошкодження належного позивачу автомобіля стало внаслідок дій водія під час проходження ним військової служби у військовій частині, яка є власником автомобіля яким керував військовослужбовець, тому суд стягує з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача суму спричиненої матеріальної шкоди у розмірі 337272 гривні 30 коп.

Крім того, суд стягує з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача суму спричиненої моральної шкоди у розмірі 10 000,00 гривень, при цьому виходить з тих обставин, що матеріальна шкода відповідачем не відшкодована, позивач був позбавлений можливості користуватись належним йому автомобілем, що певним чином вплинуло на звичний спосіб життя позивача, погіршило його, що спричинило деякі моральні страждання, тому на засадах розумності, виваженості та справедливості суд задовольняє вказану вимогу частково.

Суд відмовляє в задоволенні вимог позивача до відповідача ОСОБА_2 , як таких, що не ґрунтуються на нормах закону, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, шкоду завдану працівником юридичної особи під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків відшкодовує юридична особа працедавець.

Також суд відмовляє в задоволенні вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я за їх недоведеністю, оскільки позивач не надав жодного доказу на підтвердження, що наявні у нього захворювання є наслідком ДТП і мають з ним причинний зв`язок, як не надав доказів на підтвердження, що він поніс витрати на лікування, калькуляцію вартості лікування.

Враховуючи викладені обставини, суд частково задовольняє вимоги позивача та питання про розподіл судових витрат вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 1166,1167,1172, 1187 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму спричиненої матеріальної шкоди у розмірі 337272 (триста тридцять сім тисяч двісті сімдесят дві) гривні 30 коп.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму спричиненої моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп.

В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної школи відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 3472 (три тисячі чотириста сімдесят дві) гривні 72 коп., в інший частині сплачену ОСОБА_1 суму судового збору віднести за його рахунок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_8 , виданий Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, 28 березня 2008 року, місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідачі:

Військова частина НОМЕР_1 , , юридична адреса: АДРЕСА_3 ; фактична адреса: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_5 ;

Третя особа: Міністерство оброни України, , місцезнаходження: місто Київ-168, Повітрофлотський проспект, 6.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2020 року.

Суддя О.М. Пілюгіна