Справа № 749/192/20
Номер провадження 2/749/154/20
"13" листопада 2020 р. м. Сновськ
Щорський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючої судді - Шаповал З.О.
з участю секретаря Мирошниченко А.М.
позивачки ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
відповідача ОСОБА_3
представника відповідача ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сновськ в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №749/192/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на Ѕ частину спільно нажитого майна,-
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про встановлення факту її спільного проживання з відповідачем однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період часу з 07.11. 2002 року по день звернення до суду з позовом. В подальшому позивачка уточнила період сумісного проживання з відповідачем по жовтень 2019 року. Просить визнати майно спільною сумісною власністю та визнати право власності на Ѕ частину спільно нажитого майна по АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 07.11. 2002 року вони проживати разом з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та жінка, а 08.11.2007 році купили домоволодіння з господарськими будівлями за 5500 доларів США, яке було зареєстровано за відповідачем. Оскільки відповідач не бажає в добровільному порядку розділити спільне нажите майно, просить задовольнити вимоги в повному обсязі.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та пояснили, що сторони разом проживали вісімнадцять років з 07.11.2002 року по жовтень 2019 року. Сім років винаймали житло у власниці ОСОБА_5 . Разом вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. Коли накопичили необхідну суму грошових коштів, вони з відповідачем 08.11.2007 року купили у ОСОБА_5 за 5500 доларів США спірне домоволодіння з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 , яке було зареєстровано за відповідачем. Позивачка весь час працювала. Спочатку офіційно була працевлаштована на меблевій фабриці. Після звільнення з роботи заробляла кошти збором грибів та ягід, які реалізовувала. Неофіційно працювала на одній з Корюківських пилорам, перебирала картоплю у фермера. Утримувала велике підсобне господарство: свиней, птицю, яких реалізовувала та купили в будинок холодильну камеру, насосну станцію, побутову техніку. Поступово зробили ремонт у кімнатах будинку. Жили з відповідачем як чоловік і дружина. Коли відповідач перебував на лікуванні в обласній лікарні, то продала свиню та надала ОСОБА_6 матеріальну підтримку у придбанні ліків. Допомагала доглядати батьків відповідача. Відповідач зловживає спиртними напоями, працювати не хоче, виганяє її з будинку, тому постало питання про поділ спільно нажитого майна. Зараз відповідач проживає у будинок своїх батьків, а вона так і мешкає в АДРЕСА_1 . Відповідач відразу зареєструвався у придбане за сумісні кошти домоволодіння, а позивачка лише 03.12.2014 році. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали та пояснили, що дійсно у 2002 році сторони познайомилися. ОСОБА_3 було шкода позивачку, бо її вигнали з дому батьки і він забрав її на квартиру, яку винаймав у ОСОБА_5 . Сторони жили цивільним шлюбом. Відповідач мав власний транспорт, займався перевозкою грузів і на цьому заробляв хороші гроші. Позивачка до 2004 року не мала власних грошей і відповідач на всі витрати виділяв їй гроші. Потім власник будинку ОСОБА_5 запропонувала купити у неї будинок за 2000 доларів США. ОСОБА_7 мав 1500 власних збережень, а 500 доларів США йому позичив брат. Він купив будинок за власні кошти і оформив на себе. Спільний бюджет у сторін був тільки один рік 2002 рік, а коли у нього зникли гроші, зрозумів, що це не та жінка з якою б він хотів створити сім`ю. Кожен дбав про себе і мав власний бюджет. Підсобне господарство, яке було в наявності, утримувалось позивачкою, але кошти на корми давав і відповідач. ОСОБА_3 сам доглядав хвору матір, готував їсти. Відповідач у 2012 році потрапив до лікарні і позивачка продавши свиню виділила йому 1200 грн. У 2014 році відповідач на прохання матері позивачки прописав останню до свого будинку. У них з позивачкою не було таких стосунків, які притаманні сім`ї.
Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що сторони у справі є їхніми сусідами. Їм відомо, що десь з 2002 року вони проживали на квартирі у ОСОБА_5 , а потім сусіди сказали, що вони купили цей будинок. Сторони жили як одна сім`я. ОСОБА_1 працювала, як пчола та на протязі багатьох років утримувала велике підсобне господарство, це гуси, кури, свині. Займалася збором грибів та ягід. При цьому встигала ще й працювати на одній із Корюківських пилорам. У них під двором стояв автомобіль «газон», але вони не бачили, щоб на ньому працював ОСОБА_3 . Відповідач зловживати алкоголем і товаришував з людьми з пониженою соціальною відповідальністю. Всі турботи по утриманню господарства лягли на плечі ОСОБА_1 .
Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона сусідка сторін. Їй відомо, що вони досить довго жили на квартирі ОСОБА_5 , а потім сусіди сказали, що вони купили цей будинок. У господарстві сторін утримувалось велике підсобне господарство: свині, гуси, качки, кури. Бачила неодноразово позивачку з синцями, але вона ніколи не скаржилася. Сторони справляли враження, як однієї сім`ї.
Свідок ОСОБА_11 пояснила, що сторони проживали однією сім`єю з 2002 року. Свідок з позивачкою часто працюють на сезонних роботах і тому обізнана у багатьох справах. Позивачка утримувала велике підсобне господарство, а коли ОСОБА_12 захворів у 2012 році і потрапив до лікарні, то продала порося та дала йому кошти на лікування.
Свідок ОСОБА_13 пояснив, що відповідач є його братом. Йому відомо, що сторони ніколи не жили однією сім`єю. Позивачка не спілкувалась з їхніми батьками, вони з братом 2015 році поховали батька. А брат більшу частину проживав у будинку батьків, оскільки доглядав за батьками. У батька був автомобіль на якому брат весь час займався перевозками і на цьому заробляв гроші. У 2007 році брат вирішив купити собі будинок в якому проживав на квартирі. Для цього він продав автомобіль. У брата було 1500 доларів США, а 500 доларів США зайняв свідок.
Свідок ОСОБА_14 пояснив, що перебуває з відповідачем в родинних відносинах. Відповідач продав в селі будинок і автомобіль. Це майно, що лишилось після смерті його батька, а гроші передав на зберігання свідку. Через деякий час він купив будинок за дві тисячі доларів США у АДРЕСА_1 . Йому не вистачало грошей на купівлю будинку і він десь позичав. Будинок ОСОБА_3 оформив на себе, оскільки він купував за власні кошти.
Ухвалою суду від 16.03.2020 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто позивачу.
Ухвалою суду від 20.03.2020 у справі відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою суду від 22.06.2020 закрито підготовче провадження.
Суд, вислухавши сторін, їх представників, свідків, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 08.11.2007 року посвідченого державним нотаріусом 08.11.2007 року Щорської районної нотаріальної контори Вовчок Т.О. (продавці) передала у власність ОСОБА_3 (покупець) будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 (покупець) зобов`язався оплатити його вартість за ціною та на умовах, встановлених у договорі купівлі-продажу. Продаж зазначеного будинку з надвірними будівлями вчиняється за десять тисяч гривень (а.с.44-45).
З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно номер витягу 17000640 від 11.12.2007 будинок № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 (а.с.47).
З довідки-характеристики об`єкту нерухомого майна вбачається, що право власності на спірне майно за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.46).
З витягу з Державного реєстру правочинів від 08.11.2007 відчужувачем спірного майна була ОСОБА_5 , а набувачем майна ОСОБА_3 (а.с.48).
З договору про користування електричною енергією від 23.09.2009 року вбачається, що договір укладено з ОСОБА_3 , споживачем електричної енергії (а.с.51).
З витягу з домової книги вбачається, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_1 з 12.12.2007 року, а позивач ОСОБА_1 за вказаною адресою зареєстрована з 03.12.2014 року (а.с.8-9).
З довідки виконавчого комітету Сновської міської ради від 13.03.2020 року вбачається, що позивачка ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 разом зі співмешканцем ОСОБА_3 (а.с.12).
Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.
За правилами частини другої статті 256 ЦПК України, в редакції 2004 року, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Позивачка просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 07.11.2002 року по жовтень 2019 року
Враховуючи викладене вище, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 1 січня 2004 року . Кодекс про шлюб та сім`ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу.
Таким чином, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 24.01.2020р. по справі № 546/912/16-ц.
У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України).
Слід зазначити, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, як і посилання на наявність таких доказів, які б підтверджували обставини наявність спільних витрат на придбання вказаного будинку, участі у витратах на утримання цього будинку за спірний період, його ремонт.
Заперечуючи проти позову відповідач надав суду в якості доказів письмові документи, які були предметом дослідження в судовому засіданні. Позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що нерухоме майно було придбано внаслідок спільної її з відповідачем праці, зусиль та коштів, а покази свідків зі сторони позивачки про спільне проживання та ведення господарства не доводять беззаперечно, що сторони по справі спільно проживали та вели спільне господарство та спірне домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а тому факт набуття спірного нерухомого майна у спільну сумісну власність не доведений позивачем.
Реєстрація ж позивачки ОСОБА_1 за адресою знаходження спірного майна не є підставою для встановлення такого факту, оскільки будучи власником нерухомого майна відповідач на власний розсуд зареєстрував позивача за своєю адресою. У своїх показах позивачка неодноразово наголошувала на тому, що працювала тільки вона, а відповідач зловживав спиртними напоями, не працював та лежав на дивані. Позивачка ж за свої кошти придбавала майно в будинок та купувала живність. Вказані твердження позивачки ОСОБА_1 тільки підтверджують відсутність у сторін ознак стосунків притаманних подружжю. Позивачка не підтвердила і факту спільного бюджету. Посилання на спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
За змістом наведеної вище норми, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.
У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.
Під час застосування положень статті 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Таким чином позивачем та його представником у ході судового розгляду у справі не було надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт її спільного проживання з відповідачем та того, що нерухоме майно придбане внаслідок спільної праці сторін по справі, їх спільних або індивідуальних трудових зусиль, внаслідок яких вони отримали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спірного домоволодіння, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету та відсутні докази наявності між ними письмової угоди з майнових чи інших питань, суд не вбачає підстав для задоволення даного позову.
Частиною третьою статті 12 та частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Позивач усупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України, під час розгляду справи у суді не довів не тільки факт проживання з відповідачем однією сім`єю на час придбання спірного майна, а й той факт, що джерелом його набуття є їхні спільні сумісні кошти з відповідачем або їхня спільна праця.
Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.
Згідно із постановою Верховного Суду України від 25 січня 2018 року №337- 5266/15-ц періодичне спільне проживання не є достатніми допустимими доказами для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ст.74 Сімейного Кодексу України без наявності інших ознак сім`ї.
З огляду на викладене та на те, що позивачем не доведено факту її проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по жовтень 2019 року та не ґрунтується на доказах, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Оскільки спірне майно було придбано відповідачем, а позивач не довів, що ця нерухомість була придбана в результаті його та відповідача спільної праці та за спільні грошові кошти, тому спірне майно не є об`єктом спільної сумісної власності сторін й не підлягає поділу.
З огляду на викладене, позовні вимоги позивачки необґрунтовані та задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 12, 13, 81, 89, 211, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на Ѕ частину спільно нажитого майна - відмовити в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду або через Щорський районний суд Чернігівської області.

Повний текст рішення виготовлено 17.11.2020 року.

Суддя З.О.Шаповал