Провадження № 2/193/336/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 листопада 2020 року сел. Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Кащук Д.А.,
при секретарі Ратушній В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел.Софіївка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення суми боргу та відсотків,-
13 липня 2020 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області за підсудністю із Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла вищезазначена цивільна справа.
В обґрунтування позову позивач вказує на те, що 02 березня 2018 року до нього звернувся позивач ОСОБА_2 з проханням позичити йому 215 000 (двісті п`ятнадцять тисяч) доларів США. Позивач погодився надати йому грошові кошти, за умови повернення боргу до 01.04.2018 року. У зв`язку з чим вони уклали договір позики від 02.03.2018 року . На підтвердження передачі коштів відповідач власноручно написав розписку про отримання. Однак відповідач своє зобов`язання щодо повернення суми боргу в розмірі 215 000 доларів США не виконав до цього часу. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому кошти, однак відповідач кошти не повертає, що змусило його звернутись до суду.
Просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 5291541,52 грн.; 3% річних у розмірі 241381,17 грн.; відсотки в порядку ст.1048 ЦК України у розмірі 1436834,91 грн., загальна сума стягнення становить 6969757,60 грн., та просить стягнути з відповідача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 9990,00 грн. де 9605,00 грн судовий збір за позовну заяву та 385,00 грн. судовий збір за заяву про забезпечення позову.
Ухвалою від 16.07.2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення суми боргу та відсотків, прийнято до свого провадження та ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою від 30 вересня 2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті.
Представник позивача та позивач належним чином повідомлені у судове засідання не з`явились. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позов задовольнити у повному обсязі.
Відповідач про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Заяви про розгляд справи без його участі на адресу суду не подавав, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 02 березня 2018 року ОСОБА_1 надав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 215 000 (двісті п`ятнадцять тисяч) доларів США. Позивачальник зобов`язувався повернути їх у строк до 01 квітня 2018 року (включно), що підтверджено договором позики (а.с. 4). Цього ж дня ОСОБА_2 написав розписку про отримання вказаної суми (а.с. 5) .
Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 2 ст.1047ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У визначені договором позики строки відповідач борг не повернув на даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання, отримані кошти не повернув.
На дату подання позову 7.10.2019 року сума заборгованості за курсом 24,611821 грн. за долар США встановлений НБУ станом на 03.08.2019 року становить 215 000,00х24,611821 грн = 5291541,52 грн.
Вказана сума обгрунтована, підтверджена поданими доказами та підлягає стягнення з відповідача на користь позивача.
Згідно договору позики від 02.03.2018 року вбачається, що сторонами при його укладанні розмір та порядок одержання процентів не визначався та в своєму позові позивач просив стягнути останні, розрахувавши їх відповідно до ст.1048 ЦК України виходячи із розміру облікової ставки НБУ за період з 01.04.2018 року по 07.10.2019 року.
Сума основного боргу складає 215 000,00 доларів США та мала була повернута до 01.04.2018 року, станом на 07.10.2019 року (день пред`явлення позову до суду) термін прострочення зобов`язання за договором позики становить 555 днів, однак суд не погоджується із кількістю днів прострочення зобов`язання і судом проведено власний розрахунок кількості днів прострочення за період з 01.04.2018 р. по 07.10.2019 р. становить 554 дні.
У відповідності до ст.625 ЦК України, встановлено що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно наданого позивачем розрахунку три відсотків річних, здійсненому у відповідності вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, становить : 215000,00 доларів США х 3%/365 днів у році * 555 календарних днів=9807,53 доларів США , що еквівалентно 241381,17 грн., однак суд не може погодитись із наданим позивачем розрахунком і судом проведено наступний розрахунок:
215000,00 доларів США х 3%/365 днів у році * 554 календарних днів = 9789,86 доларів США, що становить 240946,28 грн (9786,86х24,611821 =240946,28 грн.).
У договорі позики від 02.03.2018 року не зазначено про встановлений розмір процентів за користування грошовими коштами, як і не вказано, що позика безпроцентна, а предметом укладеного сторонами договору позики є іноземна валюта (долар США), яку відповідач зобов`язався повернути до 01.04. 2018 року (включно). Суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 5291541,52 грн та трьох процентів річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.04.2018 року по 07.10.2019 року - 9789,86 доларів США .
Наслідком неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення виконання грошового зобов`язання (як договірного, так і позадоговірного), є нарахування процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати сплату процентів, розмір яких визначений договором або законом (зокрема ч. 1 ст. 1048 ЦК України - у правовідносинах, що виникають з договору).
З огляду на зазначене ключовим у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання грошового зобов`язання. До цього моменту можливе нарахування процентів як плати, зокрема, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Таким чином, при простроченні виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних грошей, нараховуються 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Висновку про можливість стягнення грошової суми та 3% річних за договором позики у іноземній валюті дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, провадження №14-446цс18.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Позивач у позовній заяві просить також стягнути судовий збір за заяву про забезпечення позову у розмірі 385 грн., однак дослідивши матеріали справи судом встановлено, що дійсно позивачем було подано заяву про забезпечення позову ,яку було повернуто позивачу, однак позивачем не було надано документального підтвердження сплати судового збору у зазначеній сумі, з огляду на викладене суд у цій частині позову залишає без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15-16, 525-526, 598-599, 625, 1046-1049 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 77-81, 141, 258-259, 263-266, 280, 282-284, 289, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення суми боргу та відсотків - задовольнити частково.
В іншій частині позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Дані позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .
Дані відповідача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Повний текст судового рішення складено 09 листопада 2020 року.
Суддя Д. А. Кащук