КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВ А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року місто Київ.

Справа Апеляційне провадження № 22-ц/824/13507/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Олійника В.І., Кулікової С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Дегтярьової Оксани Петрівни в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року (у складі судді Лісовської О.В. повний текст рішення складено 21.08.2020)

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Вимоги мотивувала тим, що 12.04.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір оренди об`єкта нерухомості, відповідно до якого, позивачка передала відповідачу у тимчасову оренду на платній основі нежитлове приміщення № 184 (підвал), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 116,50 кв.м. Об`єкт оренди належить позивачці на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києві від 15.10.2010 року. 04.05.2016 року на підставі Акту прийому-передачі нежилого приміщення № 184 до Договору оренди відповідачу передано об`єкт оренди в стані, який був зазначений у вказаному акті. 10.05.2016 року було виявлено, що відповідачем без її дозволу проводилися ремонтно-будівельні роботи об`єкта оренди, внаслідок чого були зруйновані міжкімнатні перегородки 1, 2, 3, 4, 5, 6 та міжкімнатні двері вкількості 4 шт. Крім того, у всіх кімнатах пошкоджена стеля, растрові світильники Kimel San 4х8 у кількості 2 шт., світильники Kimel San 2х18 у кількості 2 шт., точкові світильники Ring R80 білого кольору у кількості 16 шт., зламаний унітаз з калоліфтом, пошкоджена охоронно-пожежна сигналізація та приточно-витяжна вентиляція. Зазначені обставини були зафіксовані в Акті перевірки від 07.06.2016 року. Відповідач не сплачував грошові кошти за комунальні послуги та орендні платежі. На підставі викладеного позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь майнову шкоду в розмірі 110 673,90 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням суду від 27.12.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.07.2018 року заочне рішення суду від 27.12.2017 року скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку.

20.08.2018 року до суду надійшла заява позивачки про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивачка просить суд достроково розірвати Договір оренди об`єкту нерухомості від 12.04.2016 року, укладений між сторонами; зобов`язати відповідача повернути об`єкт нерухомості в придатному для використання за призначенням стані; стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість з орендної платиза період з 12.04.2016 року по 20.08.2018 року у розмірі 28278,49 грн., майнову шкоду у розмірі 107309, 74 грн., судові витрати по справі.

13.03.2019 року до суду надійшла заява позивачки про збільшення позовних вимог, в якій вона просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по орендній платі за період з 12.04.2016 року по 12.03.2019 року у розмірі 35020, 43 грн., майнову шкоду у розмірі 107309, 74 грн. та судові витрати по справі.

11.02.2020 року до суду надійшла заява представника позивачки про зміну предмету позову, відповідно до якої позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по орендній платі за період з 12.04.2016 року по 12.05.2019 року у розмірі 35000, 00 грн., майнову шкоду у розмірі 107309, 74 грн., судові витрати по справі та витрати на правничу допомогу у розмірі 4300, 00 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість по орендній платі у розмірі 35000, 00 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 551, 20 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4300, 00 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів на відшкодування майнової шкоди відмовити.

Не погоджуючись з таким рішенням представник позивача 28.09.2020 року звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати таке рішення в частині відмови в позові про відшкодування майнової шкоди та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю.

Скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясуванням обставин, шо мають значення для справи. Суд не взяв до уваги жодних доводів та доказів, які позивач долучила до матеріалів справи протягом її розгляду. Крім того, суд першої інстанції не надав вірну оцінку Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної Експертизи, яка була проведена за клопотанням відповідача.

Вказує, на те що відповідач зруйнував всі стіни (міжкімнатні перегородки) у нежитловому приміщенні, яке орендував, та не повідомив письмово позивача про ремонтно-будівельні роботи. Також Відповідач не отримував від Апелянта жодної письмової згоди на руйнування стін. Одним з доказів, який підтверджує факт завданої майнової шкоди Відповідачем нежитловому приміщенню, яке він орендував, є Звіт б/н про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж від 10 серпня 2018 року. Однак, суд першої інстанції взагалі не вказав жодної інформації про даний Звіт у Рішенні.

Зазначає, що позивачем було надано до суду першої інстанції велику кількість доказів, які підтверджують ремонтно-будівельні та ремонтно-відновлювальні роботи, які були зроблені за власні кошти скаржника, щоб привести нежитлове приміщення у належний (первісний) стан. Проте Суд першої інстанції не бере до уваги та не визнає їх як належні та допустимі докази, але визнає та враховує в рішенні Висновок експерта, який був проведений за ініціативи Відповідача.

Посилається на те, що відповідно до умов Договору Адвокатське об`єднання надало правничу допомогу у вигляді складання даної Апеляційної скарги, комплектації Апеляційної скарги з додатками та її подання до суду. Розмір оплати за надані Адвокатським об`єднанням послуги становить 5 000 гривень 00 копійок. Доказом, який підтверджує оплачену скаржником суму за надані Адвокатським об`єднанням послуги є копія Платіжного доручення №130 від 01 вересня 2020 року. Попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які поніс та очікує понести Апелянт у зв`язку із розглядом даної Справи у Київському апеляційному суді додається в Додатку №1 до даної Апеляційної скарги. На підтвердження надання послуг Адвокатським об`єднанням Апелянту був підготовлений та наданий Акт надання послуг №93 від 18 вересня 2020 року, таким чином просить суд вирішити питання щодо стягнення судових витрат з відповідача.

Не погоджуючись з рішенням представник відповідача 20.10.2020 року звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати таке рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 35000, 00 грн. орендної плати, витрат по сплаті судового збору у розмірі 551, 20 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4300, 00 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що Відповідач був орендарем Об`єкта оренди лише з 04.05.2016 року по 07.06.2016 року, що було правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось Сторонами, при цьому, пунктом 3.2 Договору оренди визначено, що нарахування орендної плати починається з 12 червня 2016 року, тобто після того, як відповідач фактично звільнив приміщення.

Посилається, що згідно умов Договору оренди від 02.04.2016 року (п.3.2) загальна сума орендної плати за період дії цього Договору становить 35000, 00 грн. За домовленістю Сторін орендар зобов`язується сплачувати орендну плату рівними частинами поквартально, та повинен здійснити повний розрахунок по орендній платі за об`єкт нерухомості до 12 травня 2019 року. Орендар має право сплатити орендну плату за період дії даного Договору оренду одним платежем, але не пізніше строку, вказаного вище, а саме до 12 травня 2019 року. Згідно із п. 4.1 Договору термін дії цього Договору встановлений з 12 червня 2016 року до 12 травня 2019 року. Сума Договору складає 35000, 00 грн.

Вважає, що суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги той факт, що Відповідач звільнив спірне приміщення 7 червня 2016 року і далі не використовував його, як підставу для звільнення від сплати орендної плати. Представник Відповідача вважає такий підхід формальним і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Вказує, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні взагалі не досліджувалось питання стягнення понесених судових витрат Відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції. Так, представниками Відповідача заявлялось клопотання про стягнення судових витрат, понесених Відповідачем:

витрати на правову допомогу у розмірі 11400,00 (детальний перелік і вартість послуг наведені у Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги №14, що знаходиться в матеріалах справи)

витрати по сплаті судовогозбору за подання заяви про перегляд заочного Рішення у розмірі 352,40;

витрати по сплаті за проведення судової експертизи 17160,00

витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1216, 2

Отже, загальна сума судових витрат, понесених Відповідачем при розгляді справи у суді становить: 30128, 60 (тридцять тисяч сто двадцять вісім гривень, шістдесят копійок).

22 жовтня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 від ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 обґрунтований тим, що , з наданих позивачем документів встановити вартість відновлювальних робіт не надається можливим у зв`язку з відсутністю всіх необхідних для розрахунку даних (згідно наданих документів). Тобто, надані позивачем документи на підтвердження нібито спричиненої шкоди не є належними доказами, оскільки не містять необхідних відомостей про розмір спричиненої шкоди, тому на думку відповідача надані позивачем документи були правильно відхилені судом першої інстанції.

04 листопада 2020 року подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 від ОСОБА_2 , обґрунтований тим, що з доводами апеляційної карги не погоджується, вказує що апеляційна скарга неналежно оформлена. Просить суд відмовити у задоволені апеляційної скарги, та стягнути судові витрати по оплаті послуг на професійну правничу допомогу.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Дегтярьової Оксани Петрівни в інтересах ОСОБА_2 апеляційна скарга відповідача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з тим, рішення районного суду в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування шкоди вищенаведеним вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст.. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користуванні за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладенні та виконання договору найму (оренди).

Статтею 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.04.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений Договір оренди об`єкта нерухомості, відповідно до якого, позивачка передала відповідачу у тимчасову оренду на платній основі нежитлове приміщення № 184 (підвал), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 116,50 кв.м.

Об`єкт оренди належить позивачці на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києві від 15.10.2010 року.

04.05.2016 року на підставі Акту прийому-передачі нежилого приміщення № 184 до Договору оренди ОСОБА_4 передано об`єкт оренди в стані, який був зазначений у вказаному акті.

Стосовно позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі, районий суд встановив наступне.

Як вбачається з умов Договору оренди від 02.04.2016 року (п.3.2) загальна сума орендної плати за період дії цього Договору становить 35000, 00 грн. За домовленістю Сторін орендар зобов`язується сплачувати орендну плату рівними частинами поквартально, та повинен здійснити повний розрахунок по орендній платі за об`єкт нерухомості до 12 травня 2019 року. Орендар має право сплатити орендну плату за період дії даного Договору оренди одним платежем, але не пізніше строку, вказаного вище, а саме до 12 травня 2019 року.

Згідно із п. 4.1 Договору термін дії цього Договору встановлений з 12 червня 2016 року до 12 травня 2019 року. Сума Договору складає 35000, 00 грн.

Як встановлено при розгляді справи, об`єкт нерухомості, згідно Договору оренди, був переданий позивачкою відповідачу 04.05.2016 року на підставі Акту прийому-передачі нежилого приміщення № 184 до Договору оренди від 12.04.2016 року.

07.06.2016 року відповідач з орендованого приміщення виїхав. Даний факт знайшов своє підтвердження під час розгляду справи і не оспорювався жодною із сторін.

Відповідно до вимог п. 4.1.1, 4.1.2 Договору оренди моментом фактичного використання об`єкту нерухомості за цим Договором є підписання сторонами Акта приймання-передачі об`єкту нерухомості. Моментом закінчення фактичного використання об`єкту нерухомості за цим договором є підписання Сторонами Акта здачі об`єкту нерухомості.

Сторонами після укладення Договору оренди був підписаний Акт приймання-передачі об`єкту нерухомості, відповідно до якого ОСОБА_2 передала ОСОБА_6 об`єкт нерухомості, але після того, як останній виїхав з приміщення відповідний Акт приймання-передачі сторонами не підписувався.

Суд встановив, що відповідач до дати ухвалення рішення суду не передав позивачу приміщення в придатному стані, а також в стані, який був зафіксований під час передачі приміщення відповідачу в оренду, а тому суд встановив наявність правових підстав для стягнення з відповідача орендної плати до закінчення терміну дії договору про який домовалялись сторони в тому розмірі, який мала б отримати позивач, якби відповідач діяв добросовісно.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, щодо вирішення вимог в частині стягнення орендної плати, колегія суддів встанвоила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. Висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він орендував у позивача приміщення до 07 червня 2016 року, колегіґя суддів не приймає, з огляду на те, що сторони домовились, що закінченням оренди є факт передачі позивачу приміщення в тому ж стані, який існував на час початку оренди.

Згідно Договору оренди об`єкту нерухомості між Позивачем та Відповідачем та Актом прийому - передачі нежилого приміщення № 184 від 04 травня 2016 року, в останнього з`явились зобов`язання щодо оплати за користування нежитловим приміщення з розрахунку 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок за кожен місяць оренди безготівковим шляхом, як це закріплено пунктом 3.1. даного Договору.

Згідно частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавепь передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Нарахування орендної плати за даним Договором почалось з моменту підписання Позивачем та Відповідачем вищевказаного Акту, за яким було передано нежитлове приміщення в користування, як це закріплено підпунктом 3.1.2. пункту ЗЛ. даного Договору.

Згідно частини 1 статті 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

За домовленість Позивача та Відповідача, останній згідно пункту 3.2. даного Договору взяв на себе зобов`язання сплачувати орендну плату рівними частинами поквартально.

Згідно частини 1 стані 762 Цивільного кодексу України за користування майном: з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

А згідно частини 2 статті 762 Цивільного кодексу України плата за користування. майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній Формі. Форма оплати за користування майном встановлюється договором найму.

Частиною 5 стаггі 762 Цивільного кодексу України встановлено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Загальна сума орендної плати згідно пунктів 3.2. та 4.1. даного Договору за весь період оренди (по 12 травня 2019 року включно) становить 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Станом на день прийняття судом першої інстанції Рішення Відповідач не здійснив жодного орендного платежу на реквізити Позивача вказані в даному Договорі, та не повернув назад дане нежитлове приміщення Позивачу по акту, тобто юридично воно перебуває в його користуванні і зараз. Моментом закінчення фактичного використання нежитлового приміщення за даним Договором є підписання Позивачем та Відповідачем акту здачі об`єкту нерухомості - підпункт 4.1.2. пункту 4.1. даного Договору .

Згідно частини 2 статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Судом достовірно встановлено, що відповідачем була здійснена руйнація міжкімнатних перегородок та дверних пройомів, відповідач не передав позивачу приміщення в належному для використання стані, а також в тому стані, в якому отримував його на початку оренди, а тому суд правомірно застосував умови договору та стягнув орендну плату за увесь період.

Стосовно вирішення позовних вимог про відшкодування шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 6.2. Договору Орендар має право робити переобладнання, перепланування, добудови, перебудови, реконструкцію об`єкта нерухомості лише за письмовою згодою Орендодавця.

Як вбачається з письмових матеріалів справи та вірно встановлено судом, що відповідачем ОСОБА_4 без дозволу ОСОБА_2 проводилися ремонтно-будівельні роботи об`єкта оренди, внаслідок чого були зруйновані міжкімнатні перегородки 1, 2, 3, 4, 5, 6 та міжкімнатні двері в кількості 4 шт.

Вказане підтверджується актом перевірки об`єкту оренди, а також висновком експертизи, яка проводилась судом на вимогу відповідача.

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення експертизи від 24.10.2019 року № 10695/19-43 встановлено наступне:

2) згідно документальних даних було спричинено матеріальну шкоду приміщенню АДРЕСА_1 в період з 04.05.2016 року по 07.06.2016 року, а саме здійснено демонтаж перегородок та дверних блоків. Встановити вартість ремонтно-відновлювальних (розмір завданої матеріальної шкоди), ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, спричинених приміщенню № 184 в період з 04.05.2016 року по 07.06.2016 року, згідно наданих документів, не вбачається можливим, у зв`язку з відсутністю всіх необхідних для розрахунку вихідних даних;

Частиною 1 статті 767 ЦК України передбачено, що наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню.

Згідно з п. 5.2.1. Договору збиток, заподіяний Орендодавцю або третім особам внаслідок порушення Орендарем умов Договору, відшкодовується Орендарем самостійно і в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на те, що суд встановив протиправну поведінку відповідача та вину останнього в частині руйнації міжкімнатних перегородок та дверних блоків без письмової згоди позивача, суд безпвідставно відмовив в задоволенні позовних вимог в цій частині.

З наданого позивачем кошторису, провівши його детальну оцінку апеляційний суд встановив, що для здійснення ремонтних робіт та придбання матеріалів для відновлення міжкімнатних перегородок та дверних пройомів, а також супутніх робіт щодо вивозу сміття та транспортних росходів, позивачу необхідно витратити суму 51007, 64 грн.

Відповідач на спростування наданого позивачем кошторису, надав висновок експерта, в якому зазначено, що неможливо визначити розмір збитку.

Проте в цій частині, колегія суддів даний висновок оцінює критично, оскільки в ньому не зазначено, чому за кошторисом, а також за середніми цінами на ринку на будвівельні роботи та матеріали неможливо визначити, скільки необхвідно коштів для відновлення перегородок та дверних пройомів.

Відповідач не довів, що в кошторисі зазначені завищені ціни та завищений обсяг робіт. Та обставина, що експерт не був присутній в приміщенні під час руйнації перегородок не свідчить про те, що відновлення перегородок та дверних пройомів не має своєї ціни.

З огляду на вищевикладене, та маючи в розпорядженні кошторис, який в частині вартості відновлення міжкімнатних перегородок та дверних пройомів є належним доказом по справі, суд безпівдставно відмовив в задоволенні позовних вимог, щодо відшкодування шкоди в цій частині.

Стосовно решти позицій, заявлених позивачем, як підстави для відшкодування шкоди, то апеляційний суд погоджується з висновками районного суду, що в цій частині належними та допустимими доказами не доведено, що саме з вини відповідача була пошкоджена сигналізація, вентиляція, світильники, унітаз та інше. Суду не надано беззаперечних та достовірних доказів, що вказані прилади та обладнання вийшли з ладу саме в період фактичного перебування відповідача в орендованому приміщенні.

На підставі викладеного, колегія суддів встановила, що відповідачем було завдано матеріальної шкоди позивачу, а саме здійснено демонтаж перегородок та дверних блоків, а томунаявні підстави для стягнення із ОСОБА_4 для відновлення вказаних пошкоджень 51006 гривень 64 к.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, суд приходить до висновку про те, що судове рішення не в повній мірі відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

За таких обставин, загальне правило розподілу витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вона не повинна нічого втратити внаслідок судового процесу. Витрати відшкодовується лише в обсязі, який підтверджено документально, тобто письмовими доказами.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, адвокатом Дегтярьовою О.П., яка діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, надавалася правнича допомога позивачці ОСОБА_2 на підставі Договору № 23 про надання правничої допомоги від 08.05.2019 року. На виконання вказаного Договору адвокатом було складено Розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу (додаток № 1 до Договору № 23), що був долучений до матеріалів справи.

Позивачем було сплачено вартість правничої допомоги у суді першої інстанції у розмірі 4300,00 грн., що підтверджується відповідними рахунками на оплату та платіжними дорученнями. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 сплачено витрати на правову допомогу у розмірі 5000, 00 гривень.

Також, підлягають відшкодуванню відповідачу понесені витрати на правову допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції. Як вбачається з матеріалів справи, що АО «мороз.Торкаєнко та Партнери» надавалася правнича допомога відповідачу на підставі Договору № 14 про надання правничої допомоги від 07.06.2018 року. Відповідно до Додатоку №1 до Договору про надання правової допомоги №14 від 07.06.2018 року (а.с 148 т. 1), зазначено детальний перелік і вартість послуг. Відповідно до квитанцій про сплату коштів за надані послуги адвоката відповідачем сплачено у загальному розмірі 8800, 00 грн. (а.с. 178-179 т. 1)

Враховуючи ціну позову 142 309 грн. 74 коп., а також те, що за результатами апеляційного розгляду позивачу задоволено 86 007, 64 грн., апеляційний суд встановив, що позивачу задоволено 60% позовних вимог, відповідно відлмовлено на користь відповідача 40% позховних вимог.

Зважаючи на вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягнення витрати на правничу допомогуз урахуванням часткового задоволення позовних вимог (60%) у розмірі 5580 гривень 00 к. та з позивача на користь відповідача пропорційно задоволених вимог (40%) що становить 3520. 00 гривень.

Крім того , позивачем сплачено судового збору за подачу позову з урахуванням уточнень позовних вимог в загальному розмірі 3553грн. 80 коп. , за апеляційну скаргу позивач сплатила 4148 грн. 22 коп., що в загальном розмірі становить 7702 грн. 02. коп.

Відповідачем під час розгляду справи понесено такі судові витрати: судовий збір за подачу заяви про скасування заочного рішення 352 грн. 40 коп., за проведення будівельної експертизи 17 160 грн.00 коп. (а.с. 213 т.1), судовий збір за подачу апелчяційної скарги 1216 грн. 20 коп., що в загальному розмірі становить 18 728 грн. 60 коп. Колегія суддів вважає, що витрати понесені на експертизу також мають відшкодовуватись пропорційно до задовоених вимог, оскільки висновок експертизи використано судом як в частині доведеності позовних вимог позивача в частині пошкодження дверних блоків та міжстінних перегородок так і в частині тих вимог які не доведені.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог (60%) та апеляційної скарги (60%) та виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 інші судові витрати 4621 грн. 21 коп. Також відшкодуванню на користь відповідача підлягають інші судові витрати в загальному розмірі 7491 грн. 44 коп.

Провівши зарахування витрат на правову допомогу та інших судових витрат, апеляційний суд встанвоив, що на користь позивача підлягає стягненню загальна сума 5580 + 4621.21= 10201 грн. 21 коп., а на користь відповідача загальна сума понесених ним судових витрат становить 3520 + 7491 грн. 44 коп. = 11011 грн.44 коп. Різниця між цими сумами становить 810 грн. 23 коп. на коритсть відповідача.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задовленню лише в частині розподілу судових витрат. та на його користь підлягає стягненню 810 грн. 23 коп.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а)г) п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дегтярьової Оксани Петрівни в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року в частині відмови у задоволені позовних вимог про відшкодування майнової шкоди , в частині стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 51007 ( п`ятдесят одна тисяча сім) гривень 64 к.

В частині стягнення на користь ОСОБА_2 орендної плати в сумі 35 000 грн. рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 810 грн. 23 коп.

Реквізити сторін:

ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_3 .)

ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_5 )

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Постанова складена 16 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: