Головуючий у І інстанції Козленко Г.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Сушко Л.П.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив поновити його на посаді виконуючого обов`язки директора Нижньодністровського національного природного парку до призначення директора цього парку у встановленому законодавством порядку та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.09.2019 по 01.03.2020 у розмірі 120 824,36 грн., посилаючись на те, що 17.10.2017 року Міністерством екології та природних ресурсів України (правонаступником якого є відповідач) видано наказ №428-О «Про призначення ОСОБА_1 », згідно якого позивача було призначено виконуючим обов`язки директора Нижньодністровського національного природного парку на період до призначення директора цього парку у встановленому законодавством порядку.

23.04.2019 року відповідачем було видано наказ №151 «Про оголошення конкурсу на заняття вакантних посад керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Мінприроди». Пунктом 1.4 вищевказаного Наказу було оголошено конкурс на зайняття посади директора Нижньодністровського національного природного парку.

29.07.2019 року на сайті Мінприроди була розміщена інформація стосовно переможця конкурсу на посаду директора Нижньодністровського національного природного парку, яким став ОСОБА_2 .

За результатами конкурсу відповідачем було видано наказ №418-О від 29.08.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ №423-О від 30.08.2019 року «Про призначення ОСОБА_2 директором Нижньодністровського національного природного парку».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2020 року у справі №640/14662/19 було залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2019 року, яким було визнано протиправним з моменту прийняття та скасовано рішення Конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посад керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України, оформлене протоколом №9 від 24, 26 липня 2019 року в частині визнання переможцем конкурсу на посаду директора Ніжньодністровського національного природного парку ОСОБА_2 .

Вищевказаним рішенням було встановлено, що призначення ОСОБА_2 на посаду директора Нижньодністровського НПП було здійснено з порушенням порядку, встановленого законом. За таких обставин, звільнення позивача з посади виконуючого обов`язки директора Нижньодністровського НПП є таким, що здійснене без законної підстави.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи викладене, позивач просив суд поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в обчисленому ним розмірі - 120 824,36 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Обгрунтовуючи скаргу, позивач посилався на те, що в самому наказі про його призначення на посаду виконуючого обов`язки директора Нижньодністровського НПП була встановлена суттєва умова для звільнення - це призначення директора у встановленому законодавством порядку. Таким чином, будь-які порушення порядку, встановленого законодавством, при призначенні директора, роблять його протиправним і таке призначення не може бути підставою для подальшого звільнення позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника відповідача Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України Державного секретаря Ярової Є.В., остання проти задоволення скарги позивача заперечила та просила залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Представник відповідача Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України Забур`янов В.В., проти задоволення скарги позивача заперечив та просив рішення суду залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.10.2017 року відповідно до наказу Міністерства екології та природних ресурсів України №428-О ОСОБА_1 призначено з 17.10.2017 року виконуючим обов`язки директора Нижньодністровського національного природного парку, з посадовим окладом згідно штатного розпису, тимчасово на період до призначення директора цього парку у встановленому законодавством порядку (а.с.5).

Наказом Мінприроди від 23.04.2019 року № 151 «Про оголошення конкурсу на зайняття вакантних посад керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Мінприроди» оголошено у тому числі конкурс на зайняття посади директора Нижньодністровського НПП. За результатами проведення конкурсу, в якому брав участь і позивач, переможцем визначено ОСОБА_2 .

Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України №418-О від 29.08.2019 року, звільнено ОСОБА_1 , виконуючого обов`язки директора Нижньодністровського національного природного парку, з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору, відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України (а.с.6).

Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України №423-О від 30.08.2019 року, призначено ОСОБА_2 на посаду директора Нижньодністровського національного природного парку на умовах контракту з посадовим окладом згідно зі штатним розписом. Підстава: заява ОСОБА_2 , протокол засідання конкурсної комісії з проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України від 24, 26 липня 2019 року №9, довідка про результати спеціальної перевірки щодо ОСОБА_2 , лист-погодження Одеської обласної державної адміністрації від 09.08.2019 року, контракт від 30.08.2019 року №14/2019 (а.с.7).

Також встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2019 року позов ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та захисту довкілля України, третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним з моменту прийняття та скасовано рішення Конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посад керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України (на даний час - Міністерство енергетики та захисту довкілля України), оформлене протоколом № 9 від 24, 26 липня 2019 року в частині визнання переможцем конкурсу на посаду директора Нижньодністровського національного природного парку ОСОБА_2 (а.с.17-20).

ОСОБА_2 оскаржив вказане рішення в апеляційному порядку та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2020 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2019 року залишено без змін, а скаргу ОСОБА_2 - без задоволення (а.с.8-16).

Ухвалою Верховного суду від 28.04.2020 року задоволено частково клопотання ОСОБА_2 про зупинення дії рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2019 року. Зупинено дію рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2019 року у справі №640/14662/19 до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст.24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Аналогічно, у разі припинення трудового договору незалежно від підстав власником або уповноваженим ним органом видається відповідний наказ (розпорядження).

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, який укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 вказано, що під час укладення трудового договору на визначений строк цей строк установлюється погодженням сторін і може визначатися як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення пункту 2 частини першої статті 36 та статті 23 Кодексу законів про працю України, вбачається, що при укладенні трудового договору на визначений строк, цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Тобто, припинення трудового договору після закінчення строку, на який його було укладено, в разі непродовження строку його укладення за угодою сторін, здійснюється органом управління майном в односторонньому порядку і не потребує додаткового погодження.

Аналогічною є позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 15 липня 2015 року у справі № 6-8708св15 та у рішенні від 04 червня 2014 року у справі № 6-1210св14.

Оскільки згідно наказу №428-О від 17.10.2017 року ОСОБА_1 призначено виконуючим обов`язки директора Ніжньодністровського НПП тимчасово, на період до призначення директора цього парку у встановленому законодавством порядку, правильним є висновок суду, що трудові відносини між Міністерством екології та природних ресурсів та позивачем мали строковий термін з огляду на те, що позивач тимчасово призначався на посаду виконуючого обов`язки директора до настання певної події - призначення директора цього парку у встановленому законодавством порядку. Таким чином, вищевказаний наказ є спеціальним трудовим договором, укладеним під умовою, якою визначений термін договору, який припиняється після закінчення строку його дії, що відповідає п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, в якому передбачено, що у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк; настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку.

Порядок проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України, затверджений Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України 17.04.2018 року №123, визначає, що призначення керівника Установи ПЗФ (природно-заповідного фонду) здійснюється за результатами конкурсу, який відбувається у три етапи, що проводиться відповідно до цього Порядку, а також після здійснення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком відповідно до Порядку проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року N 171 (із змінами) (далі - спеціальна перевірка), шляхом укладення трудового договору (контракту) відповідно до вимог законодавства України про працю.

Згідно з п.4 ч.2 ст.6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних підприємств, установ, організацій та господарських структур, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.

Згідно абзацу другого пункту 7 розділу II Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203, контракт набуває чинності з моменту його підписання сторонами, якщо інше не передбачено умовами контракту, і може бути змінений тільки за угодою сторін у письмовій формі.

Пунктом 8 розділу II Положення визначено, що контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про призначення керівника на посаду (наймання на роботу) з дня, встановленого за угодою сторін у контракті.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що позивач був тимчасово призначений на посаду, до призначення директора цього парку у встановленому законодавством порядку, а саме, шляхом проведення відповідного конкурсу, який відбувся із визначенням переможця конкурсу, обґрунтованим є висновок суду про те, що звільнення позивача відбулося на законних підставах, у зв`язку із закінченням строку дії укладеного з ним трудового договору, а тому позивач поновленню на попередню посаду не підлягає.

Обгрунтованим є і висновок суду про те, що подальше скасування судом рішення Конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посад керівників установ природно-заповідного фонду, в частині визнання переможцем конкурсу на посаду директора Нижньодністровського національного природного парку ОСОБА_2 , не впливає на законність звільнення позивача, оскільки на час винесення наказу про звільнення ОСОБА_1 29.08.2019 року, рішення Конкурсної комісії було чинним, що свідчить про дотримання роботодавцем порядку звільнення, визначеного законом, за строковим трудовим договором, укладеним з працівником.

Оскільки під час розгляду справи судом було встановлено, що позивача звільнено з дотриманням встановленого законом порядку, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення позивача на роботі та стягненні на його користь з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: