Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Стрижеуса В.А.,

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, -

у с т а н о в и в:

05.11.2020 року заявник звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_3 , у якому просить видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 поклавши на неї на строк 6 (шість) місяців такі обов`язки:

- заборонити ОСОБА_3 перебувати у місцях проживання постраждалої особи ОСОБА_1 , а саме в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань 500 метрів до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 , а саме до квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань 500 метрів до місця роботи постраждалої особи ОСОБА_1 ;

- заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним;

- заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 , або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Вимоги заяви мотивовано тим, що заінтересована особа є донькою заявника і вони проживають разом в одній квартирі. ОСОБА_3 систематично чинить домашнє насилля проти заявника, систематично застосовує фізичне насильство відносно заявника та морально принижує. Заявник неодноразово звертався до працівників поліції із заявами про відкриття кримінального провадження, які на даний час розслідуються. ОСОБА_3 наносить побої заявнику, про що свідчать численні довідки від лікарів та діагнози. ОСОБА_3 неодноразово вдавалась до психологічного та фізичного насильства відносно заявника. Підтвердженням застосування фізичного насильства стосовно заявника є наявні в матеріалах справи медичні довідки і на думку заявника, лише шляхом видачі обмежувального припису можна припинити насильницькі дії, що вчиняються заінтересованою особою відносно заявника. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Заявник вказує, що враховуючи викладені фактичні обставини та чинні норми законодавства України, суд повинен прийти до висновку про те, що заявник обґрунтовано звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису і його права мають бути захищені судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявник дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а його кривдником є заінтересована особа ОСОБА_3 , що підтверджується змістом викладених письмових доказів у справі та додатків до нього.

Ухвалою суду від 05.11.2020 року відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами окремого провадження в судовому засіданні у спрощеному порядку із викликом учасників справи.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному Інтернет-сайті судової влади у відповідності до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Заявник в судовому засіданні підтримав вимоги своєї заяви з підстав викладених у ній, просить заяву задовольнити та додатково пояснив суду, що ОСОБА_3 б`є його, а поліція не приїжджає. Заявника не пускають на кухню. Їсти вона заявнику не готовить, їжу собі заявник готує сам. ОСОБА_3 знущається з заявника, може вдарити, може образити. Заявник вказує, що не чіпає ОСОБА_3 та сидить у своїй кімнаті. Співмешканець ОСОБА_3 душив заявника, вони відключили дзвоник аби поліція не могла додзвонитись, забрали телефон. Поліція приїжджає, а співмешканець ОСОБА_3 каже, що він сам поліцейський. Всі знущання організовує ОСОБА_3 та б`є заявника, користуючись, що він є інвалідом і не може захиститись. На питання суду заявник пояснив, що протоколів про вчинення адміністративного правопорушення з приводу домашнього насильства стосовно ОСОБА_3 не складалось та постанов про накладення на неї адміністративних стягнень за вчинення домашнього насильства судом не постановлювалось.

Представник заявника в судовому засіданні підтримала вимоги заяви з підстав викладених у ній, просить заяву задовольнити і додатково пояснила суду, що все про що заявник розказав в судовому засіданні він також розказував і самій представниці. У заявника не працює рука та нога, тому донька цим користується і б`є його. Представниця просить врахувати всі повідомленні заявником обставини та надані письмові докази і задовольнити заяву про видачу обмежувального припису.

Суд, вислухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи на які заявник та його представник посилаються, як на підставу своїх вимог, оцінивши наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.ст. 350-2, 350-3 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису.

Згідно ст. 350-5 ЦПК України, суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Судом встановлено, що заявник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом наявної в матеріалах справи копії заяви ОСОБА_1 на адресу начальника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації датованої 10.09.2020 року, заявник проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з колишньою дружиною ОСОБА_4 , донькою ОСОБА_3 , співмешканцем доньки ОСОБА_5 та сином ОСОБА_6 . Протягом останніх 5-ти років колишня дружина заявника, донька та син постійно вчиняють відносно заявника домашнє насильство, а саме: психологічне та фізичне. Постійно принижують, обзивають, не дозволяють виходити на кухню. Син знущався психологічно та викручував руку, даний випадок був більше року тому. Нещодавно побив ременем по сідницях заради сміху. Донька неодноразово била заявника, штовхала, він падав, а нещодавно штовхнула, заявник впав та зламав ключицю. Колишня дружина не дозволяє виходити на кухню та говорить дітям щоб вони її захищали від заявника. Донька сказала заявнику, що він у цій квартирі жити не буде. Співмешканець доньки ОСОБА_7 увірвався до кімнати заявника, коли той розмовляв по телефону, та почав заявника душити, але заявник вирвався та пішов до сусіда, який викликав швидку допомогу і поліцію. Лікарі приїхали і обстежили заявника. Через постійний тиск, знущання та побої, заявник був вимушений піти з дому та проживати у знайомих.

Згідно листа Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 21.08.2020 року №11433/125/50/02-2020 на адресу заявника, у Дніпровському управлінні поліції ГУ НП у м. Києві розглянуто звернення заявника від 12.08.2020 року, яке зареєстроване до Єдиного обліку за №54645. Вивченням матеріалів встановлено, що відомості які б вказували на вчинення кримінального правопорушення, відсутні. Підстав для внесення інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань немає. Додатково повідомляється, що з винною особою буде проведено роз`яснювальну роботу. Рішення по зверненню прийнято згідно Закону України «Про звернення громадян».

Згідно листа Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 05.10.2020 року №К-5031/125/50-2020 на адресу заявника, у Дніпровському управлінні поліції ГУ НП у м. Києві розглянуто звернення заявника від 21.09.2020 року, яке зареєстроване за Вх. №К-5031. Вивченням матеріалів встановлено, що відомості які б вказували на вчинення кримінального правопорушення, відсутні. Підстав для внесення інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань немає. Додатково повідомляється, що інформація викладена у зверненні не знайшла свого підтвердження у дійсності. Рішення по зверненню прийнято згідно Закону України «Про звернення громадян».

За змістом виписки № 18756 із медичної карти стаціонарного хворого, 05.07.2016 року заявнику встановлено діагноз: ЗУМТ, струс головного мозку, забійна рана брові справа.

За змістом довідки №2883 від 16.03.2019 року у заявника було виявлено забої. Стан після ГПМК.

За змістом довідки №2419 від 29.04.2020 року заявнику встановлено діагноз: перелом лівої ключиці.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

За змістом ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», 3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; 6) кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; 7) обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; 8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; 9) оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи; 14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; 17) фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на таких осіб: 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти) . Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

У відповідності до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» , до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать, зокрема: 2) обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Як зазначено у ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема: постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, при розгляді даної справи суд дійшов висновку, що заявник не надав суду належних, достатніх, допустимих й достовірних доказів на підтвердження дійсних фактів вчинення психологічного або фізичного насильства відносно нього і що це насильство було вчинене саме ОСОБА_3 , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із не вчиненням щодо останньої обмежувального припису, що є його процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України.

Надані суду вищевказані письмові докази достовірно не вказують на вину ОСОБА_3 у заподіянні тілесних ушкоджень заявнику та не доводять такого факту, а відповіді поліції на звернення заявника в одному випадку взагалі вказують на те, що повідомлена заявником інформація не знайшла свого дійсного підтвердження, а в іншому не підтверджено щодо якої особи має бути проведено роз`яснювальну роботу, в чому вона винна та на підставі чого зроблений висновок про винуватість.

Із наданих відповідей поліції вбачається, що жодних кримінальних проваджень не реєструвалось і як пояснив сам заявник ані протоколів про адміністративне правопорушення, ані постанов суду про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно заявника не приймалось.

Отже, надані суду докази не містять достатньої інформації, що саме заінтересована особа вчинила домашнє насильство та є беззаперечним кривдником, тому підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника у зв`язку з відмовою у видачі обмежувального припису, відсутні.

Інших доказів, що доводять вчинення ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_1 домашнього насильства, у тому числі протоколів про адміністративне правопорушення щодо вчинення такого насильства, відповідних постанов суду, результатів розгляду співробітниками поліції звернень заявника стосовно протиправних дій саме ОСОБА_3 , належних висновків працівників поліції тощо, заявником суду не надано.

При цьому, за вимогами частини 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В даному випадку, саме на заявника процесуальний закон покладає обов`язок довести факт завдання насильства та надати підтверджуючі докази вчинення такого насильства саме заінтересованою особою.

Надана заявником медична документація не містить даних про те, за яких обставинах заявник отримав описані у ній пошкодження та хто їх завдав, а надані суду відповіді поліції не підтверджують факту домашнього насильства над заявником, оскільки в них відсутні дані про те, що в діях ОСОБА_3 встановлено факт застосування домашнього насильства у визначених Законом формах щодо ОСОБА_1 .

З огляду на викладене суд приходить висновку про відмову у задоволенні вимог заяви, оскільки заявником не доведено, а матеріали справи не містять достатніх доказів того, що стосовно заявника вчиняється домашнє насильство і саме заінтересована особа вчиняє таке насильство та є беззаперечним кривдником заявника і беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_3 насильства щодо ОСОБА_1 не встановлено. Не знайшли свого підтвердження і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 247, 259, 263-265, 273, 350-1 - 350-8, 353-355 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Текст рішення складений 06.11.2020 року.

Учасники справи:

Заявник - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Заінтересована особа - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ).

Суддя -