ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року

м. Харків

Справа № 640/12313/19

Провадження № 22-ц/818/3487/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Хорошевського О.М.

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря Пузікової Ю.С.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 ,

відповідачі ОСОБА_3 ,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна Вікторія Михайлівна,

третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олена Володимирівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2020 року, постановлене суддею Бородіною Н.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна Вікторія Михайлівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олена Володимирівна про визнання недійним договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором та скасування реєстрації, поновлення реєстрації,

УСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила визнати недійсним договір відступлення права вимоги за Іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя) посвідченим ОСОБА_4 В ОСОБА_5 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 15 травня 2009 року за реєстровим № 1911, посвідчений 17.06.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В. М., зареєстровано в реєстрі № 873, укладений 17.06.2016 між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та поновити державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ОСОБА_1 .

Вважає, що здійснення державної реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_2 відбулось з порушення ч.1 ст. 55 ЗУ «Про нотаріат», а також при наявності ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016р. про накладання на квартиру арешту.

Приватним нотаріусом Анохіною В.М. посвідчений правочин договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором(договором про задоволення вимог іпотекодежателя) від 17.06.2016р. в порушення ч.4 ст. 55 ЗУ «Про нотаріат» , а саме в нотаріальному округу м.Києва, а не в нотаріальному округу м.Харкова де перебуває іпотечне майно та зареєстровані сторони. Також приватним нотаріусом Стрельченко О.В. зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на іпотечну квартиру в порушення ч.1 ст. 55 ЗУ «Про нотаріат» , за відстуності виконавчого напису, як-то передбачено договором, а також при наявності накладеного на іпотечне майно арешту ухвалою Апеляційного суду Харківської області.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2020 рокупозовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, як незаконне та необґрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Скарга містить посилання на те, що суд першої інстанції не застосував ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України та не визнав оспорюваний правочин недійсним із застосуванням відповідних наслідків недійсності правочину, оскільки станом на момент укладення оспорюваного правочину і проведення державної реєстрації права власності на ім`я ОСОБА_2 на відповідне нерухоме майно ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016 було накладено арешт (підлягає негайному виконанню, ст. 175 КПК України).

Посилання заявника на те, що на момент укладення спірних договорів ухвала судді про забезпечення позову ще не перебувала на виконанні органів державної виконавчої та реєстраційної служб, не має правового значення, оскільки за змістом статті 153 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, ухвала про забезпечення позову виконується негайно, а її оскарження не зупиняє виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір про відступлення права вимоги від 17.06.2016 року є договором цессії та не є договором про відчуження предмету іпотеки квартири, тому в даному випадку на нього не розповсюджуються положення передбачені ч. 4 ст. 55 Закону України «Про нотаріат».

Що стосується вимог про скасування державної реєстрації то, судом першої інстанції зазначено, що належним способом захисту права або інтересу позивача, при порушенні його права власності, яке зареєстровано за іншою особою, є скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності, що узгоджується із правовою позицією Великої Палата Верховного Суду, висловленої у постановах від 20 листопада 2019р. у справі №802/1340/18, від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 15.05.2009 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір про задоволення вимог іпотекодежателя, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А.

Вказаний договір укладено в забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_6 за договором позики від 15.05.2009р. на суму боргу 22100 дол. США . Предметом договору про задоволення вимог іпотекодержателя є квартира АДРЕСА_1 належна ОСОБА_1

17.05.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. було посвідчено та зареєстровано в реєстрі № 873 договір відступлення права вимоги за Іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя), посвідченим ОСОБА_7 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 15 травня 2009 року за реєстровим № 1911, укладеним між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 4 ст. 55 Закону України «Про нотаріат», в редакції станом на 17.05.2016р., - посвідчення правочинів щодо відчуження, іпотеки житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, а також правочинів щодо відчуження, застави транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін відповідного правочину.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав і нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції, яка була чинна на момент проведені оспорюваної держаної реєстрації (тобто станом на 17 червня 2016 року), державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя, крім державної реєстрації права власності та інших речових прав, що проводить нотаріусами незалежно від місцезнаходження нерухомого майна.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 обґрунтовано виходив з того, що оспорюваний договір цесії не тільки не підпадає під категорію правочинів щодо відчуження, в тому числі, нерухомого майна, але у редакції вказаної статті, яка була чинна станом на момент його укладення та нотаріально посвідчення, міг бути укладений на всій території України у будь-якого без виключення нотаріуса.

Посилання позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 на те, що на час укладення договору про відступлення права вимоги і проведення державної реєстрації за ОСОБА_2 на відповідне нерухоме майна ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2006 накладено арешт не можна взяти до уваги, оскільки на час реєстрації згідно інформаційної довідки, вбачається відсутність зареєстрованого обтяження на квартиру.

Що стосується вимог про скасування державної реєстрації, ОСОБА_1 пов`язує її недійсність з порушенням закону України «Про нотаріат» при укладенні договору про відступлення права вимоги.

Оскільки судова колегію погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання договору про відступлення права вимоги недійсним, підстав для скасування реєстрації з таких підстав відсутні.

Крім того, судова колегія звертає увагу, на те що судом першої інстанції позивачці роз`яснено, що належним способом захисту її права або інтересу стосовно майна, право власності на яке зареєстровано за іншою особою, є звернення з вимогою про скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності, яка підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1,376, 381, 382-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина

Повний текс постанови складено 25.06.2020 року.