Єдиний унікальний номер справи 523/970/20
Провадження № 22-ц/812/1029/20 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 червня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

його представника ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ухвалуМалиновського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Лічман Л.Г., 01 квітня 2020 року в приміщенні Малиновського районного суду м. Одеси, за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про встановлення юридичного факту порушення ЦПК України, визначення недостовірною розповсюджену інформацію, зобов`язання спрямування цивільних справ до Верховного Суду для визначення підсудності,

у с т а н о в и л а :

17 січня 2020 року ОСОБА_1 пред`явив зазначений позов, до Одеського апеляційного суду, подавши позовну заяву до Суворовського районного суду м. Одеси, як суду 1 інстанції.

В позові, ОСОБА_2 названо третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Позивач обґрунтовував позов наступним.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 липня 2019 року скасовано, як на його думку, завідомо незаконний, наказ директора ДП «Одеський морський торгівельний порт» за № 106/К від 25 березня 2019 року про звільнення його з посади першого заступника директора відокремленого структурного підрозділу Судноверф «Україна» ДП «Одеський торговельний порт», поновлено його на роботі, стягнуто заробітну плату за період вимушеного прогулу, допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати одномісячного середнього заробітку.

Назване рішення набрало чинності і перейшло на стадію виконання.

Проте, в.о. директора Одеського морського порту ОСОБА_3 відмовився його добровільно виконувати.

Позивач вимушений був звернутися до Суворовського районного суду м. Одеси з заявою про видачу виконавчого листа.

В липні відповідач подав апеляційну скаргу на зазначене рішення, яку, в установлений законом для трудових спорів строк, повинен був розглядати Одеський апеляційний суд.

У серпні 2019 року ухвалою судді Одеського апеляційного суду відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного, письмового провадження.

08 жовтня 2019 року через канцелярію суду, представником ОСОБА_1 була подана заява про розгляд справи в апеляційному провадженні за правилами позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про розгляд справи у судовому засіданні за правилами позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Наступною ухвалою від 05 листопада 2019 року апеляційний суд призначає розгляд справи у порядку загального провадження та з викликом сторін. Приписавши стороні позивача неіснуючі та абсурдні твердження стосовно способу судового захисту.

Таким чином, Одеський апеляційний суд протиправно затягував розгляд апеляційної скарги, утруднюючи виконання рішення на користь ОСОБА_1 .

Посилаючись на вказане, недостовірність розповсюдження інформації, ігнорування принципів чесного правосуддя позивач просив: встановити юридичний факт порушення відповідачем положень ст. 371 ЦПК України по цивільній справі № 623/6283/18; визначення недостовірною розповсюджену інформацію по названій справі та покладення обов`язку спрямовувати цивільні справи де стороною є ДП «Одеський морський торгівельний порт» до Верховного Суду для визначення підсудності, до часу відновлення в судах Одеської області Правосуддя.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2020 року у відкритті провадження у цивільній справі ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали на неї апеляційну скаргу та, посилаючись на порушення норм процесуального права, просили скасувати, та визначити підсудність суду 1 інстанції, будь-якої, крім Одеської області.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши письмові докази у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Так, відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 8 Закону України від 7 липня 2010 року "Про судоустрій і статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1,12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

В силу ст. 107 ЦПК всі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються судом першої інстанції, якими є районні, районні у містах, міські та міськрайонні суди. Законодавчі акти, які по-іншому визначають суди першої інстанції щодо певних цивільних справ, відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК не можуть бути застосовані.

Питання про підсудність справ визначається ЦПК України, зокрема: розділом II - щодо справ наказного провадження; главою 1 розділу III - щодо справ позовного провадження; розділом IV - щодо справ окремого провадження; розділами VI, VII - щодо заяв (скарг) стягувача, боржника, інших учасників виконавчого провадження, заяв (подання) державного виконавця з питань, пов`язаних з виконанням судових рішень; главами 1 і 2 розділу VIII - щодо клопотань про визнання, звернення до виконання рішення іноземних судів; статті 404 - щодо заяв про відновлення втраченого судового провадження; статті 414 - щодо справ за участю іноземних осіб.

Так, за ч. 1 ст. 109 ЦПК України, яка носить загальний характер, позови до юридичної особи пред`являються в суд за їхнім місцем знаходженням.

Питання про відкриття чи про відмову у відкритті провадження у справі, зміну підсудності тощо повинно бути вирішено суддею у встановлений законом строк шляхом постановлення відповідної ухвали. Оформлення зазначених процесуальних дій іншим способом не допускається.

Виходячи з аналізу виписаних положень чинного законодавства, колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду приходить до висновку про обґрунтованість та законність відмови у відкритті судом 1 інстанції провадження за позовом ОСОБА_1 .

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII)суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 30 вересня 2016 року; аналогічні приписи закріплені у частинах першій і третій статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній з 30 вересня 2016 року).

Закони України не передбачають можливості розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини другої статті 122 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), «заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 109 КАС України у редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження), «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного чи адміністративного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.

Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 липня 2019 року скасовано наказ директора ДП «Одеський морський торгівельний порт» за № 106/К від 25 березня 2019 року про звільнення його з посади першого заступника директора відокремленого структурного підрозділу Судноверф «Україна» ДП «Одеський торговельний порт», поновлено його на роботі, стягнуто заробітну плату за період вимушеного прогулу, допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати одномісячного середнього заробітку (а.с.8-13).

10 липня 2019 року Суворовським районним судом було видано виконавчий лист (а.с.14-15). Постановою головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції Одеської області від 12 липня 2019 року відкрито виконавче провадження (а.с.18-21).

В липні відповідачем було подано апеляційну скаргу на зазначене судове рішення.

У серпні 2019 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного, письмового провадження.

08 жовтня 2019 року через канцелярію суду представником ОСОБА_1 була подана заява про розгляд справи в апеляційному провадженні за правилами позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про розгляд справи у судовому засіданні за правилами позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Наступною ухвалою від 05 листопада 2019 року апеляційний суд призначає розгляд справи у порядку загального провадження та з повідомленням сторін.

17 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся через Суворовський районний суд м. Одеси до Верховного Суду з позовом до Одеського апеляційного суду, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про встановлення юридичного факту порушення ЦПК України, визначення недостовірною розповсюджену інформацію, зобов`язання спрямування цивільних справ до Верховного Суду для визначення підсудності (а.с. 1-6).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси (а.с.27).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, та запропоновано виправити вказані недоліки і сплатити судовий збір.

Наступною ухвалою цього ж суду від 01 квітня 2020 року відмовлено у відкритті позовного провадження.

Вказана ухвала прийнята у відповідності з положеннями Конституції України, ЦПК України, практиці судів України.

Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від10 квітня 2019 року (справа № 320/948/18) зазначається наступне.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито закриває провадження у ній.

Закони України не передбачають можливість розгляду у суді заяв про визнання чи встановлення фактів незаконності дій/бездіяльності іншого суду під час вирішення та розгляду справ, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону № 1402-VIII).

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Згідно з пунктом 21 Великої хартії суддів (Основоположних принципів), затвердженої Консультативною радою європейських суддів 17 листопада 2010 року, засоби для виправлення суддівських помилок мають бути передбачені відповідною системою апеляційного оскарження. Виправлення будь-яких інших помилок в адмініструванні правосуддя є виключною відповідальністю держави.

Отже, вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди під час розгляду та вирішення справи, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу із встановленням за судовим рішенням юридичних фактів щодо суду (судді).

За змістом пункту 19 Великої хартії суддів (Основоположних принципів) у кожній державі закон чи фундаментальна хартія суддів повинні визначати неналежну поведінку, яка може мати наслідком дисциплінарну відповідальність та відкриття дисциплінарного провадження щодо судді.

Тобто, за наявності для цього підстав і у визначеному законом порядку суддя може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за відповідну неналежну поведінку.

Аналогічні висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 21 листопада 2018 року (провадження № 14-399цс18), а також від 20 березня 2019 року (провадження № 14-655цс18).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Конституції України вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.

Оскільки саме цим і керувався Малиновський районний суду м. Одеси, постановляючи оскаржену ухвалу, то її слід залишити в силі, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П.Лисенко

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 26 червня 2020 року.