Справа № 357/512/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Тодосієнко О. А.,

за участі:

представника відповідача - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 міста Біла Церква за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Спліт" до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет застави, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Глобал Спліт» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що 17.07.2013 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №IKAPUG.144048.001, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит на суму 185 550,00 грн. зі сплатою відсотків за його користування, строком до 16.07.2017 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №IKAPUG.144048.001 від 17.07.2013 року між банком та позичальником ОСОБА_2 був укладений договір застави №ZXA019500.144048.002 транспортного засобу Toyota, модель FJ CRUISER, 2007 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 виданого 8003 13.07.2013 року. У зв`язку із непогашенням боржником виниклої кредитної заборгованості у добровільному порядку, банк звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 .. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2015 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» суму заборгованості в розмірі 259 901,85 грн. Зазначене судове рішення боржником не виконано.

06.03.2019 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №146, відповідно до якого ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» відступило ТОВ «Глобал Спліт» право вимоги кредитора за Договором кредиту та прав заставодержателя за Договором застави.

При цьому, позивачем в ході проведення заходів стягнення боргу встановлено, що позичальник ОСОБА_2 всупереч нормам чинного законодавства та договору застави, не погоджуючи дій з позивачем здійснив продаж предмета застави третій особі. На сьогоднішній день предмет застави зареєстрований на ОСОБА_1 , д.н.з. НОМЕР_4 , та належить йому на праві приватної власності з 26.01.2016 року.

Вказує, що реалізація майна, що є предметом застави, яка проведена без припинення обтяження, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже на неї може бути звернено стягнення.

Відтак, для відповідача ОСОБА_2 зберегло силу обтяження рухомого майна, а ТОВ «Глобал Спліт», як обтяжувач має право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. А тому, позивач просив суд, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №IKAPUG.144048.001 від 17.07.2013 року, звернути стягнення на предмет застави - автомобіль Toyota, модель FJ CRUISER, 2007 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу його на публічних торгах, початкову ціну встановити на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою суду від 05 лютого 2020 року у вищезазначеній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

04 березня 2020 року відповідач ОСОБА_1 направив відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив та зазначив, що 26.11.2016 року він придбав автомобіль Toyota, модель FJ CRUISER, 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , у ОСОБА_3 , договір купівлі-продажу транспортного засобу №1873, укладений у Регіональному центрі МВС в м. Києві №8041. Адміністратором сервісного центру МВС №8041, транспортний засіб було перевірено і не виявлено будь-яких заборон на його відчуження. Автомобіль зареєстровано у відповідності до діючого на момент купівлі-продажу законодавства і поставлено на облік на ім`я відповідача. Зазначає, що спірний автомобіль ним було придбано на законних підставах за відплатним договором. Враховуючи викладене, відповідач ОСОБА_1 як добросовісний набувач набув право на автомобіль без обтяжень, отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а тому відсутні підстави для звернення стягнення на належний йому автомобіль. Просив в позові відмовити. Крім того, відповідач просив застосувати строк позовної давності.

17 березня 2020 року позивач направив пояснення (заперечення) на відзив, в яких вважає відзив необґрунтованим та таким, що суперечить приписам законодавства, зазначає, що твердження відповідача, що він є добросовісним набувачем спірного автомобіля є хибним, оскільки автомобіль був придбаний з обтяженням, яке було внесено до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна на підставі Договору застави ще у 2013 році. Крім того зазначає, що пунктом 17.7 Договору застави передбачено, що заставодавець зобов`язується не передавати предмет застави в оренду, лізинг, наступну заставу, та не здійснювати його відчуження без письмової згоди заставодержателя. Однак жодної згоди на відчуження спірного автомобіля ТОВ «Глобал Спліт» та ПАТ «Всеукрїнський Банк Розвитку» не надавали. Отже, вважає, що є усі наявні підстави для звернення стягнення на предмет застави до відповідача, оскільки реалізація предмета застави проведена заставодавцем, який не мав право його відчужувати. Стосовно посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності позивач повідомляє, що про перереєстрацію транспортного засобу дізналися 10.12.2019 року, про що свідчить відповідь Головного сервісного центру МВС від 10.12.2019 року, а тому вважає, що позовна заява подана в строки.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи містяться клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що 17.07.2013 року між ПАТ "Всеукраїнський Банк Розвитку" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № IKAPUG.144048.001.

Згідно з пунктами 1.1-1.4, 1.6 розділу 1 - Договору, позичальнику надано на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 182 550,00 грн., строком по 16.07.2017р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,50 % річних та сплатою комісії за надання кредитних ресурсів 0,30 % від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати.

Також було встановлено, що 17.07.2013 року між ПАТ "Всеукраїнський Банк Розвитку" та ОСОБА_2 було укладено договір застави рухомого майна № ZХА019500.144048.002 від 17.07.2013 року, відповідно до умов якого заставодавець надав в заставу автомобіль марки «TOYOTA», модель «FJ Cruiser», тип - Універсал-В, колір - чорний, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, відповідно до ст. 546 ЦК України.

Як свідчить п. 13. договору застави, до виконання основного зобов`язання у повному обсязі заставодавець не має права, без письмової згоди заставодержателя, зокрема, відчужувати предмет застави у будь - який спосіб, передавати його в користування третім особам тощо.

При цьому, сторони також домовились, що заставодержатель вправі звернути стягнення на предмет застави та одержати задоволення своїх вимог вартості предмету застави переважно перед іншими кредиторами у випадках, визначених у п. 15.1. договору застави.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із невиконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором № IKAPUG.144048.001від 17.07.2013 року, ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.08.2015 року позов ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. З ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" заборгованість за Кредитним договором № IKAPUG.144048.001 від 17.07.2013р. станом на 04 лютого 2015 року у розмірі 259 901,85 грн., що складається з: - заборгованості за кредитом - 126 143,84 грн.; - прострочена заборгованість за кредитом - 48 906,83 грн.; - нарахованих відсотків - 1864,11 грн.; - прострочення по нарахуванню відсотків - 34 480,02 грн.; - пені за несвоєчасне погашення кредиту, процентної винагороди - 40 839,95 грн.; нарахована комісія - 7667,10 грн. та судові витрати по справі.

Рішення набрало законної сили 16.01.2016 року.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

06.03.2019 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір №146 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» відступило ТОВ «Глобал Спліт» усі права заставодержателя в тому числі і за договором застави ZХА019500.144048.002 від 17.07.2013 року, укладеним в забезпечення виконання боржником зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, предметом застави за яким є автомобіль марки «TOYOTA», модель «FJ Cruiser», тип - Універсал-В, колір - чорний, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

Позивач звертаючись з даним позовом до суду посилався на те, що в ході проведення заходів стягнення боргу встановлено, що позичальник ОСОБА_2 всупереч нормам чинного законодавства та договору застави, не погоджуючи дій з позивачем здійснив продаж предмета застави третій особі. На сьогоднішній день предмет застави зареєстрований на ОСОБА_1 , д.н.з. НОМЕР_4 та належить йому на праві приватно власності з 26.01.2016 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 .

Відповідно до відповіді Головного сервісного центру МВС від 10.12.2019 року №31/1128/3аз, згідно з наявною станом на 09.12.2019 року у базі даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів інформацією, автомобіль «TOYOTA», модель «FJ Cruiser», тип - Універсал-В, колір - чорний, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 був зареєстрований за ОСОБА_2 з 13.07.2013 року по 08.12.2015 року. Зазначений автомобіль був відчужений ОСОБА_2 і 08.12.2015 року на підставі довідки-рахунку ААЕ 469708 від 18.11.2015 року, виданої ФОП ОСОБА_4 , його було перереєстровано на нового власника ОСОБА_5 . Після цього у автомобіля змінилося ще 3 власника. Актуальним власником автомобіля з 26.01.2016 року по теперішній час значиться ОСОБА_1 . Актуальний номерний знак автомобіля - НОМЕР_4 .

Як вбачається з долучених до матеріалів справи доказів, ОСОБА_1 придбав автомобіль марки «TOYOTA», модель «FJ Cruiser», тип - Універсал-В, колір - чорний, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , 26.01.2016 року на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №1879/8041, укладений у Територіальному сервісному центрі 8041 Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві та акту приймання-передачі транспортного засобу від 26.01.2016 року.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами статті 614 ЦК особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

При цьому, ЦК України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зміст засад свободи договору розкритий у статтях 6, 627 ЦК України, з яких вбачається, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Умови укладеного між сторонами договору є обов`язковими для його сторін та їх правонаступників.

Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої вимоги іншій особі або переведення боргу, який виник із забезпеченої застави.

Разом із тим, зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків:

1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження;

2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом статті 12 цього Закону взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Системний аналіз наведених норм та встановлені фактичні обставини у справі, дозволяють дійти висновку, що відповідач ОСОБА_1 є третьою особою у правовідносинах, що випливають з договору застави.

Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому вона зберігає чинність при переході права власності предмета застави до іншої особи, але в такому випадку має значення факт здійснення реєстрації такого обтяження у відносинах, що виникають з третіми особами. Відповідно до статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна.

Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.

Суд зазначає, що питання дотримання фахівців сервісного центру законодавчих вимог що стосуються неприйняття транспортних засобів або машин, щодо яких в установленому порядку повідомлено про накладення арешту або заборону зняття їх з обліку, не є предметом розгляду цієї справи, оскільки питання дійсності правочину купівлі-продажу спірного автомобіля змістом заявлених банком позовних вимог не охоплюється. У зв`язку з наведеним відповідні доводи представника відповідача суд не приймає.

Заявлені позивачем позовні вимоги стосуються встановлення способу звернення стягнення на предмет застави - шляхом продажу його заставодержателем на публічних торгах.

Для вирішення питання належності обраного позивачем способу захисту у цій справі необхідним є встановлення тієї обставини, чи передбачено умовами договору застави такий спосіб задоволення вимог заставодержателя, про встановлення якого позивач просить суд у своїх позовних вимогах.

Судом було встановлено, що пунктом 15.1 договору застави закріплено право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави та одержати задоволення своїх вимог вартості предмету застави переважно перед іншими кредиторами.

Сторонами також досягнуто згоди про можливість звернення стягнення на предмет застави у позасудовому порядку, зокрема п. 34 Договору передбачено право заставодержателя у разі звернення стягнення на предмет застави здійснити від імені заставодавця всі необхідні дії пов`язані із зняттям предмета застави з обліку в органі державної реєстрації транспортних засобів.

Тобто, положеннями вказаного вище договору застави наявне застереження щодо існування у заставодержателя права від свого імені продати предмет застави у випадку виникнення у нього права звернення стягнення на цей предмет застави.

У відповідності до частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Умови укладеного між сторонами договору є обов`язковими для його сторін та їх правонаступників.

Застереження в договорі про задоволення вимог шляхом здійснення від імені заставодавця всіх необхідних дій, пов`язаних із зняттям предмета застави з обліку в органі державної реєстрації транспортних засобів, що в свою чергу включає і право продажу предмету застави третій особі - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановили самостійно у договорі.

Вказана позиція узгоджується із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 471/290/16-ц (провадження № 61-20911св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19).

Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання позивачу права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу або на публічних торгах, зокрема право здійснювати будь-які дії щодо зняття з обліку в органах державної реєстрації, передбачений умовами укладеного договору застави транспортного засобу та є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, що відповідає принципу свободи договору (статті 6, 627 ЦК України).

Вказана позиція узгоджується із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 761/8034/17.

З огляду на вказане суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Глобал Спліт» про звернення стягнення на предмет застави шляхом встановлення способу звернення стягнення - продажу заставодержателем предмету застави на публічних торгах, оскільки такий спосіб звернення стягнення на заставне майно сторони договору застави визначили як позасудовий, що відповідає положенням статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Решта позовних вимог позивача також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги про встановлення способу звернення стягнення на предмет застави.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог ТОВ «Глобал Спліт» в повному обсязі.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,133-141,258,259,263,268,352,354 ЦПК України, ст.ст. 204,316, 319,321,328,546 ЦК України, Законом України «Про заставу», суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повний текст рішення складено 30.09.2020 року.

СуддяБ. І. Кошель