Справа № 203/1330/20
Провадження № 2-з/0203/115/2020
УХВАЛА

17 листопада 2020 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого, судді - Колесніченко О.В.,

за участю секретаря - Давіденко Ю.А.,

представника позивача Єлькіна В.Б.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у м. Дніпрі у паперовій формі заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів у цивільній справі № 203/739/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі за цим позовом відкрите в загальному порядку за ухвалою від 12 травня 2020 року з приводу стягнення 12 032 461,30 гривень 00 коп., що складається з вимог сплатити 4 835 080,00 гривень основного боргу, 6 581 802 гривень 34 копійки пені та 615 579,00 гривень 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання з договору позики, укладеного між позивачем та відповідачем 30 жовтня 2015 року та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В. В., зареєстрованого в реєстрі за № 2498, строком виконання не пізніше 29 грудня 2015 року.

18 і 19 травня 2020 року позивач через свого представника адвоката Єлькіна В.Б. збільшив розмір позовних вимог до 43 921 563 гривень 17 коп., з яких сума основного боргу за мінусом часткового виконання відповідачем склала 4 635 080,00 гривень, проценти за користування коштами згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України 355 543 гривень 96 коп. за період з 30 жовтня по 29 грудня 2015 року, індекс інфляції за весь період прострочення, починаючи з 30 грудня 2015 року 1 114 428 гривень 48 коп., 3% річних за цей же період 611 449 гривень 33 коп., пеня, обумовлена п. 8 говору, з урахуванням поверненої частини позики, - 37 205 061 гривень 40 коп., обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідач, отримавши кошти в повному обсязі, з поверненням позики прострочила, повернувши 22 квітня 2016 року, 04 листопада 2016 року та 15 травня 2017 року загальним підсумком лише 200 000,00 гривень, чим переривала перебіг строку позовної давності, на неодноразові позасудові вимоги про погашення заборгованості не реагує.

05 листопада 2020 року відповідач в порядку ст. 116 ЦПК України подала заяву про забезпечення доказів, в якій просила суд забезпечити докази у справі шляхом призначення судово-технічної експертизи документів, на вирішення якої поставити питання: 1) чи відповідає давність тексту та підпису ОСОБА_3 в розписках із вказаними в них датах від 22 квітня 2016 року, 04 листопада 2016 року та 16 травня 2017 року? 2) чи в один період часу були виконані тексти, а також цифрові записи сум та дат розписок від 22 квітня 2016 року, 04 листопада 2016 року та 16 травня 2017 року? В обґрунтування заяви відповідач послалася на те, що нею не визнаються обставини укладення договору позики 30 жовтня 2015 року та факт передачі коштів на загальну сум 200000,00 грн. позивачу, який посилається на ці обставини у позові, у зв`язку з чим виникла необхідність в дослідженні оригіналів розписок позивача від 22 квітня 2016 року на суму 50000,00 грн., від 04 листопада 2016 року на суму 75000,00 грн. та 16 травня 2017 року на суму 75000,00 грн. щодо їх справжності.

05 листопада 2020 року представник відповідача клопотала про відкладення розгляду з причин її участі у слідчих діях як захисника у кримінальному провадженні за викликом слідчого, про що подала через канцелярію заяву, у зв`язку з чим розгляд даної заяви судом у підготовчому засіданні відкладений на 17 листопада 2020 року.

В підготовчому засіданні відповідач та її представник заяву підтримали повністю, наполягаючи на її задоволенні з наведених у заяві підстав.

Представник позивача у підготовчому засіданні заперечував проти задоволення заяви тим, що підстави забезпечувати докази відсутні, а питання призначення експертизи судом вирішувалося і така експертиза вже призначалася.

Суд, розглянувши заяву, вислухавши міркування учасників справи, приходить наступного висновку.

Підстави та порядок забезпечення доказів, визначений ст. 116 ЦПК України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання, або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Тобто, у спосіб проведення експертизи мета забезпечення доказів полягає в потребі оперативної фіксації станом на конкретний момент часу певних властивостей речі, документа чи іншого подібного стану інформаційного об`єкта, його змісту або матеріального носія, які мають доказове значення для розв`язання судом спору, і така оперативність викликана ризиком викривлення інформації, що відображається в такому об`єкті, або безповоротного зникнення фактичних даних з будь-яких причин.

Разом з тим, ні в своїй заяві, ні у підготовчому засіданні відповідачем, а так само її представником не наведено обставин які давали б підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або подання такого доказу стане неможливим без його забезпечення у формі судового примусу, тобто за ухвалою суду.

Так само не наведено обставин того, що дає підстави вважати, що доказ і який саме доказ на спростування позовних вимог може бути втрачений або в подальшому він не може бути поданий для дослідження судом і оцінки такого доказу відповідно до ст.89 ЦПК України. Тим більше втрата іншою стороною доказу, про забезпечення якого порушує питання сторона відповідач, матиме значення тлумачення обставин проти такої сторони, через що її заінтересованість у збереженні такого доказу очевидна.

Доводи заяви про те, що відповідач не визнає обставини укладання договору позики та факту передачі коштів на його виконання і справжність розписок від 22 квітня 2016 року, 04 листопада 2016 року, 16 травня 2017 року не свідчать про те, що такі розписки як засіб доказування можуть бути втраченими, з огляду на заявлену відповідачем обставину, яку вона за допомогою цього засобу має намір доказувати, а також приймаючи до уваги, що ухвалою суду за клопотанням відповідача зобов`язано позивача надати вказані розписки суду для огляду в судовому засіданні і будь-яких підстав припускати невиконання позивачем такої ухвали судом до нині не встановлено та таких фактів відповідачем суду не наведено.

Крім того, належить відзначити, що з цих же питань призначалася судова експертиза документів ухвалою від 17 липня 2020 року.

За таких обставин, відповідачем не доведена, і судом не встановлена наявність підстав, передбачених ч.1 ст.116 ЦПК України для забезпечення доказів, у зв`язку з чим така заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.116-118, 260 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 в задоволенні заяви забезпечення доказів у цивільній справі № 203/739/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.261 ЦПК України та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання) з урахуванням п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України.

Ухвала складена та підписана 20 листопада 2020 року.

Суддя О.В. Колесніченко