ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/69/20 Номер провадження 22-ц/814/2260/20Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Бондаревська С.М., Чумак О.В.,

розглянувши у м.Полтаві у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 09 червня 2020 року, постановлене суддею Потетій А.Г.,

по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

09.01.2020 ФОП ОСОБА_2 звернувся в суд із указаним позовом, у якому просить стягнути в солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 112 470,00 грн. заборгованості за надані послуги та понесені судові витрати.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 15.11.2018 між ним, ФОП ОСОБА_2 , та Шаповал Р.Ф., в інтересах ТОВ «ДИГ Транс Газ», досягнуто домовленостей про надання послуг щодо проживання та харчування працівників товариства на території готельно-ресторанного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у період із 15.11.2018 по 12.12.2018. При цьому погодили, що кількість працівників буде змінюватися, а розрахунок буде проведено по факту надання рахунків за кошти ОСОБА_1 .

Вказані зобов`язання, підтверджені відповідними рахунками на оплату, сторони оцінили як договір позики, виконання за яким забезпечено порукою ОСОБА_3 , яка зобов`язалася нести повну солідарну відповідальність із позичальником за порушення останнім своїх зобов`язань.

Загальна сума наданих послуг склала 147 130,00 грн., із них ОСОБА_1 23.11.2018 сплачено 14 660,00 грн., 06.12.2018 20 000,00 грн., залишок заборгованості, що склав 112 470,00 грн., просить стягнути із відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 09.06.2020 позов ФОП ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 заборгованість за надані послуги у розмірі 112 470,00 грн.

У задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що надані позивачем на підтвердження наданих послуг рахунки на оплату оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку є первинними документами у розумінні статті 9 Закону і є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, та стягнення із позичальника заборгованості за неналежно виконаним зобов`язанням.

При цьому в матеріалах справи відсутній та позивачем не наданий договір поруки, укладений у листопаді 2018 року, за яким ОСОБА_3 поручилася за виконання ОСОБА_1 зобов`язань стосовно оплати наданих позивачем послуг по проживанню та харчуванню, у зв`язку із чим у задоволенні позову до ОСОБА_3 відмовлено за недоведеністю вимог.

Питання розподілу судових витрат вирішено районним судом відповідно до ст.141 ЦПК України.

Із рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вважає рішення районного суду таким, що ґрунтується на припущеннях, оскільки відсутні докази, зокрема: наявності між сторонами договірних правовідносин; умов надання таких послуг; надання їх саме відповідачу, а не ТОВ «ДИГ Транс Газ»; суми заборгованості ОСОБА_1 , що стягнута судом.

Також вказує на відсутність доказів, які б підтверджували повноваження ОСОБА_1 на підписання рахунків від ТОВ «ДИГ Транс Газ» та, що саме ОСОБА_1 є отримувачем послуг. Заперечує справжність свого підпису на рахунках.

Доводить, що спірні правовідносини виникли між позивачем та товариством, якому фактично і надавалися послуги з розміщення працівників, і яке фактично спожило послуги і отримало від цього економічну вигоду.

Посилаючись на вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ч.2 ст.205, ч.2 ст.642 ЦК України, вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що рахунок-фактура є первинним документом та підставою для бухгалтерського обліку господарської операції, а лише свідчить про погодження сторонами ціни послуг, а не їх фактичного надання. За умови відсутності оплати рахунку, зацікавлена сторона зобов`язана довести факт надання послуг, оскільки оплаті підлягають саме фактично надані послуги.

Вважає, що сам по собі висновок Полтавського РВ поліції ГУ НП в Полтавській області, складений за результатами розгляду заяви позивача, не звільняє його від обов`язку доведення обставин, що складають предмет спору.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відповідно до положень ч.2 ст.369 цього Кодексу - без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги. При цьому враховує наступне.

Судом установлено, що 29.07.1998 ОСОБА_2 зареєстровано приватним підприємцем та в подальшому надано статус Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , зареєстровано платником єдиного податку, а також зареєстровано у Пенсійному фонді, в Податковій інспекції./а.с.7-9/

15.11.2018 між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено домовленості про надання послуг стосовно проживання та харчування працівників підприємства, а саме ТОВ «ДИГ Транс Газ», на період з 15.11.2018 по 12.12.2018, за умови, що кількість працівників буде змінюватися, та розрахунок за послуги буде проведено по факту надання відповідних рахунків.

Загальна сума наданих послуг ФОП ОСОБА_2 становить 147 130,00 грн. ОСОБА_1 здійснено 2 оплати за послуги проживання та харчування, а саме: 23.11.2018 в розмірі 14 660,00 грн. та 06.12.2018 в розмірі 20 000,00 грн./а.с.10-12/ Залишок боргу склав 112 470,00 грн.

Згідно висновку по факту надходження звернення ОСОБА_2 , затвердженого начальником Полтавського РВП Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області від 15.12.2018, припинено розгляд даного матеріалу у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення. Як вбачається із цього висновку, ОСОБА_1 під час надання пояснень стосовно звернення позивача підтвердив факт того, що з 15.11.2018 було здійснено заселення працівників підприємства до готелю «Зелена Дубрава», а також те, що за період проживання було сплачено кошти в сумі 34 тис. грн., а решту коштів, яка не сплачена зобов`язується сплатити в найкоротші строки. Проте станом на вересень 2019 року заборгованість так і не погашена, чим наносить збитки позивачу та фінансові втрати по здійсненню господарської діяльності./а.с.16/

Задовольняючи вимоги позову в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_1 , як позичальника, районний суд виходив з підстав їх доведеності та обґрунтованості. У задоволенні вимог до ОСОБА_3 , як поручителя, відмовлено, оскільки позивачем не доведено наявність між сторонами договірних правовідносин.

Апеляційний суд не погоджується з висновком районного суду щодо задоволення позовних вимог, заявлених до ОСОБА_4 , оскільки такі висновки не відповідають фактичним обставинам справи, прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законнним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Викладеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.2 ст.638 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.901 ЦК України).

Із матеріалів справи убачається, що між позивачем як ФОП та відповідачем ОСОБА_1 , як фізичною особою, договір про надання послуг в письмовій формі не укладався. Однак, оскільки відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, тому наявність такого договору та його умови мають доводитися належними та допустимими доказами.

Позивач в обгрунтування вимог щодо стягнення коштів за надані послуги посилався на виставлені ним же рахунки №4 на суму 63 250,00 грн., №5 - на суму 10 340,00 грн., №8 38880,00 грн., в яких вказав платником ОСОБА_1 /а.с.10-12/

Між тим, як зазначав позивач, так і стверджує відповідач ОСОБА_1 , що домовленість стосувалася надання послуг для проживання та харчування працівників ТОВ «ДИГ Транс Газ», тобто фактично отримувачем послуг є товариство, як юридична особа, яка не є учасником справи.

Районний суд помилково на викладене уваги не звернув, як і не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази відповідних повновжень відповідача на укладення договору щодо проживання працівників ТОВ «ДИГ Транс Газ», на підписання рахунків на оплату та здійснення оплати.

Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідач не мав повноважень щодо представництва інтересів ТОВ «ДИГ Транс Газ» та укладення договору і підписання рахунків на оплату послуг, між позивачем і відповідачем, як фізичною особою, не виникло договірних зобов`язань, а отже підстави для стягнення з останнього коштів за надані позивачем послуги працівникам підприємства відсутні.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що спірні правовідносини виникли між позивачем та Товариством, якому фактично надавалися послуги з розміщення працівників, що не є предметом розгляду даної справи та з урахуванням суб`єктного складу сторін не відноситься до цивільної юрисдикції.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1 687,10 грн.

Керуючись ст.ст. 367,368, п.п.3.4 ч.1 ст.376, ст.ст. 381-384,389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 09 червня 2020 року в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги та судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги відмовити.

Стягнути із ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору за апеляційну скаргу в розмірі 1687,10 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09.11.2020.

Головуючий суддя Л.І.Пилипчук

Судді С.М. Бондаревська

О.В. Чумак