Номер провадження: 22-ц/813/505/20
Номер справи місцевого суду: 2-258/05
Головуючий у першій інстанції Калашникова О.І.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2020 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участі секретаря Чепрас А.І.

з участю: представника ОСОБА_1 , позивачки ОСОБА_2 і її представника

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2005 року про затвердження мирової угоди (одноособово суддя Калашникова О.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Київська районна адміністрація Одеської міської ради про визнання права власності на житловий будинок,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

12.10.2004 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Київська районна адміністрація м. Одеси (далі-Київська РА) про визнання права власності на будівлю під літ. «И» на житловий будинок АДРЕСА_1 зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 оформити документи з користування земельною ділянкою у встановленому законом порядку.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.06.2005 року затверджено мирову угоду, згідно якої визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок літ «И», «И1», загальною площею 112,2 м2, житловою 67,2 м2, розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 . Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 30 000 гривень. Провадження у справі закрито.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.08.2007 року суд роз`яснив, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.06.2005 року визнано право власності на житловий будинок визнано право власності за ОСОБА_2 на 71/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2 , що складає житловий будинок літ. «И,И1», загальною площею 112,2 м2.

ОСОБА_1 , яка не була стороною у справі, не погодилась із ухвалою судувід 25.06.2005 року, і, в особі представника 19.06.2019 року подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду 25.06.2005 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального справа.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 зазначає:

Ухвала порушує права та інтереси ОСОБА_1 , як співвласника домоволодіння та землекористувача земельної ділянки загальною площею 600 м2, на якій розташовані обидві будівлі АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 володіє 1/18 частиною домоволодіння

АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Окрім того у свідоцтві про право на спадщину, виданого ОСОБА_1 зазначено, що «На самочинно збудовані будівлі: гараж «К», сарай «В» майстерня «Г», сарай «З», житловий будинок літера «И», житловий будинок «И» свідоцтво не видавалося та їх вартість в оцінку спадкового майна не включена».

ОСОБА_1 не знала, що ОСОБА_2 зареєструвала право власності на самочинно збудований будинок на підставі оскаржуваних рішень суду.

ОСОБА_2 , всупереч закону, шляхом використання інституту мирової угоди, було здійснено легалізацію самочинного будівництва на підставі оскаржуваної ухвали та штучно змінено поштову адресу на самочинно збудований будинок під літерою «И», «И1» та гараж «К» на підставі незаконного рішення суду, яке наразі оскаржується.

Земельна ділянка прощею 600 м2, на якій розташовано житловий будинок з надвірними спорудами під номером АДРЕСА_3 й житловий будинок з господарськими спорудами під АДРЕСА_4 знаходяться у спільному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 ОСОБА_5 та їх право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток цих осіб у праві власності на домоволодіння.

ОСОБА_1 , вважає, що самочинне будівництво житлового будинку літера «И», «И1» загальною площею 112,2 м2, житловою 67,2 м2., що розташований на земельній ділянці площею 600м2 по АДРЕСА_3 , на яке було визнано право власності, порушує її права, як землекористувача.

Також у позовній заяві ставилось питання про визнання права власності на будинок літ. И., однак у тексті мирової угоди з невідомих джерел з`явились літ. «И» та «И1». Таким чином, суд не мав права затверджувати мирову угоду, предмет якої не співпадав із заявленими позовними вимогами. Тобто суд, затверджуючи мирову угоду, вийшов за межі позовних вимог.

Згідно мотивувальної частини ухвали від 25.06.2005 року по справі №2-258/2005 судом встановлено, що позивачка ОСОБА_8 та ОСОБА_5 перебували у шлюбних відносинах у період з 1978 по 1997 року, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Спочатку подружжя ОСОБА_9 мешкала у житловому будинку літера «А» по АДРЕСА_2 . У 1990 роках ОСОБА_2 зі згоди співвласників житлового будинку літ «А» - батьків чоловіка, на земельної ділянці по АДРЕСА_2 беї відповідного проекту, та інших дозвільних документів збудували житловий будинок літ. «И», «И1».

Розпорядженням Київської районної адміністрації м. Одеси за №66 від 21.01.2000 року самовільно збудований житловий будинок «И», «И1» прийнятий до експлуатації.

Новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва передбачає, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття об`єкту до експлуатації і після його державної реєстрації.

ОСОБА_6 володіє 1/18 частиною домоволодіння під АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого державним нотаріусом третьої Одеської державної нотаріальної контори від 08.02.2010 року зареєстрованого в реєстрі за №2-119. Як вбачається зі змісту вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину спірне домоволодіння, зазначена земельна ділянка була відведена спадкодавцю ОСОБА_10 під індивідуальне житлове будівництво на підставі рішення Одеського міського виконавчого комітету за №473 віл 05.06.54 року.

На момент звернення позивачки із вказаним позовом до суду про визнання права власності на домоволодіння з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці площею 600 м2. були: ОСОБА_3 та її сини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Отже позивачці ОСОБА_2 будь-яка земельна ділянка під будівництво за вказаної адресою, у встановленому законом порядку, ані до будівництва, ані після, не виділялося та не відводилося, що позбавляє суд визнавати право власності за нею.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням

суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не

була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Оскільки суд першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосував норми ст. ст. 331, 376 ЦК України, ч.5 ст. 103 України, не звернув уваги на положення Інструкції шопо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомості майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №55 від 18 червня 2007 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за N774/14041 замінив собою органи державної влади, що уповноважені на здійснення оформлення права власності на нерухоме майно, ухвала суду підлягає скасуванню.

ОСОБА_2 у відзиві на скаргу зазначає:

Згідно мирової угоди, представники сторін визнали факт спільної власності на домоволодіння під літ. «И», «И1» по АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . На підставі домовленості ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_5 компенсацію. Мирова угода складена складена добровільно, при повній усвідомленості викладених в ній фактів, без будь-якого примусу.

Рішення суду набрало законної сили 11.07.2005 року і в апеляційному порядку не оскаржувалось.

На час прийняття ухвали у справі від 25.06.2005 року заповіту від 30.09.2005 року не існувіало..

ОСОБА_1 не має відношення до ухвали суду від 25.06.2005 року. На той час ОСОБА_3 і ОСОБА_7 були живі. ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не були спадкоємцями, тому ОСОБА_11 не має права на оскарження ухвали суду від 25.06.2005 року.

14.01.2020 року представник ОСОБА_2 подав клопотання про закриття апеляційного провадження з підстав того, що апеляційна скарга подана особою, яка не брала участі у справі і права якої не порушуються судовим рішенням.

Представник третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради у письмових поясненнях по справі надав пояснення стосовно розпорядження Київської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради №66 від 21.01.2000 року.

Відповідач ОСОБА_5 не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 підлягає закриттю з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (ст. 362 ч.1 п.3 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається наступне.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.06.2005 року затверджено мирову угоду, згідно якої визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок літ «И», «И1», загальною площею 112,2 м2, житловою 67,2 м2, розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер відповідач ОСОБА_4 (а.с.111), спадкоємцями після смерті якого є: його мати ОСОБА_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а.с.110), малолітній син ОСОБА_7 та дружина ОСОБА_1

08.02.2010 року третьою Одеською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого після смерті ОСОБА_4 його спадкоємці мати ОСОБА_3 , малолітній син ОСОБА_7 та дружина ОСОБА_1 у рівних частках успадкували частки житлового будинку по

АДРЕСА_2 (а.с.95,117).

ОСОБА_1 не була стороною у справі №2-258/05 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Київська районна адміністрація Одеської міської ради про визнання права власності на житловий будинок.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 зазначив, що ухвала суду від 25.06.2005 року впливає на її права, оскільки на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом третьої Одеської державної нотаріальної контори від 08.02.2010 року зареєстрованого в реєстрі за №2-119, ОСОБА_6 успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_4 1/18 частину домоволодіння під АДРЕСА_3 .

Зважаючи на те, що право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_3 у ОСОБА_1 виникло у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні підстави для ствердження того, що ухвалою суду від 25.06.2005 року про затвердження мирової угоди вирішувались питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Приймаючи до уваги, що після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу суду від 25.06.2005 року про затвердження мирової угоди, яка не брала участі у справі, з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що ухвалою суду від 25.06.2005 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалися, апеляційне провадження за апеляційною скаргою її представника підлягає закриттю.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 362 ч.1 п.3, 368 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2005 року про затвердження мирової угоди.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали суду складено 23.11.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова