Єдиний унікальний номер 725/910/20
Номер провадження 2/725/134/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2020 року м.Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Войтуна О.Б.,

при секретарях Дудка К.І. Бідней А.І.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представників відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справуза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування якого посилалась на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу на праві приватної власності з 12.06.2019 року належить житловий будинок (котедж) по АДРЕСА_1 , а також рішенням 11 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради №260 їй передано земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 0,0173 га., безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та видано державний Акт на право власності.

01.11.2012 року вона уклала шлюб із ОСОБА_6 та у шлюбі у них народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 дочка ОСОБА_7 ..

Вказувала, що вона з чоловіком та дочкою фактично, без реєстрації проживають однією сім`єю в котеджі п АДРЕСА_1 . У будинку де вони проживають зареєстровані батько - ОСОБА_1 та мати ОСОБА_8 ..

Ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_8 в будинку фактично не проживають тривалий час.

Зазначала, що ОСОБА_1 нехтуючи сімейними цінностями, почав створювати конфлікти та сварки, псувати морально-психологічну атмосферу у родині та спричиняти матері ОСОБА_8 як душевні страждання так і фізичного болю. Внаслідок чого між ними було розірвано шлюб та розпочався процес поділу майна.

ОСОБА_1 з метою провокацій та ненадання можливості спокійно жити їй з родиною, почав періодично приходити до будинку, вказувати, що він там зареєстрований та має право перебувати, поводив себе дивно та час від часу агресивно.

Також вказувала, що 14.09.2019 року з будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 таємно викрав та в подальшому привласнив мобільний телефон марки «Айфон», вартістю 1300 дол. США, який належить її чоловіку, а також різного роду майна на загальну суму 158 600 грн., внаслідок чого були відкриті кримінальні провадження.

Відповідач з 2018 року фактично не проживає у будинку, спільного господарства не вів та не веде, не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не бере, особистих речей в житловому приміщенні не має. Водночас жодних перешкод у користування жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. В той же час ОСОБА_1 фактично тривалий час проживає в іншому будинку по АДРЕСА_2 .

Оскільки формальна реєстрація ОСОБА_1 в її житловому будинку має суттєве значення для сум розрахунків за сплату комунальних послуг, вказувала, що неодноразово просила останнього виписатись із будинку, на що відповідач відмовляється.

Згідно Акту-обстеження головою ОСББ «Відень» від 10.02.2020 року встановлено, що ОСОБА_1 з грудня 2018 року по даний час не проживає по АДРЕСА_1 .

Однак незважаючи на те, що він фактично не проживає по місцю реєстрації, з метою здійснення активних перешкод позивачці та членам її сім`ї у вільному та безпечному користування власним житлом продовжував вчиняти протиправні дії щодо її майна, зокрема 04.10.2019 року ОСОБА_1 прибувши до її будинку розірвав два сміттєвих пакети, розкидав сміття біля дверей, по сходах та на подвір`ї створивши безлад та антисанітарні умови.

З посиланням на норми матеріального та процесуального права просила визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим будинком (котедж), що знаходиться по АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати.

Крім того 10.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення.

В обґрунтування якого посилався на те, що з 28.10.1989 року перебував у шлюбі із ОСОБА_9 , яка після укладення шлюбу прийняла прізвище « ОСОБА_10 ». У шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час перебування у шлюбі з 28.10.1989 року по 21.05.2019 року спільно займались підприємницькою діяльністю і ними було придбано нерухоме майно - житловий будинок (котедж) по АДРЕСА_1 та в подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2009 року зазначене нерухоме майно було оформлено на дочку ОСОБА_12 ..

Вказував, що з 2010 року разом із дружиною ОСОБА_8 проживали у будинку по АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_3 ), а дочка ОСОБА_12 перейшла проживати у квартиру, придбану ними у шлюбі по АДРЕСА_4 у якій проживає разом із сім`єю. Таким чином станом на 2010 рік він законно отримав право проживати у будинку в статусі члена сім`ї. В подальшому у зв`язку із розірванням шлюбу з членом сім`ї ( ОСОБА_8 ) він набув статусу орендаря житлового будинку по АДРЕСА_1 , тобто вважає, що між ним та дочкою ОСОБА_2 клались правовідносини, що випливають із житлового законодавства, пов`язані із його правом на користування житловим будинком, а якому зареєстровано його місце проживання.

27.03.2019 року рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці, яке залишено без змін Постановою Чернівецького апеляційного суду шлюб між ними розірвано.

Після розірвання шлюбу він продовжував проживати у будинку по АДРЕСА_1 , де знаходяться його речі та де він отримує поштову кореспонденцію.

Вказував також, що з початку 2019 року колишня дружина та під її психологічним тиском дочка ОСОБА_5 чинить перешкоди у користуванні житлом не пускає до будинку, змінила на вхідних дверях замки чи порушує його право користування житловим приміщенням. З цього приводу він звертався до Чернівецького відділу поліції, який запропонував йому звернутися за вирішенням спору до суду.

Зазначив, що факт перешкоджання в користуванні квартирою також підтверджується заявами до Чернівецького відділу поліції №11204, 11653, 11654 від 30.08.2019 року, поясненнями та довідкою про результати його звернення від 03 та 08 вересня 2019 року, витягом з реєстру досудових розслідувань та копією скарги на бездіяльність прокуратури.

Також вказував, що після примусового виселення та крадіжки його майна колишньою дружиною він вимушений жити у друзів та знайомих де проживає і по даний час, іншого житла немає, а у спірному будинку не проживає з поважних причин, оскільки дочка під психологічним тиском матері не допускає його до житла.

З посиланням на норми матеріального та процесуального права просив суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 . Вселити його у даний будинок та стягнути судові витрати.

Представником ОСОБА_5 - адвокатом Черкез М.І. було надано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 згідно якого вважає позовні вимоги безпідставними у зв`язку з їх невідповідністю дійсним обставинам справи та необґрунтованістю, а також те, що позов не забезпечений належними доказами, а ґрунтується виключно на емоціях та припущеннях позивача. Так не відповідають дійсності посилання ОСОБА_1 щодо придбання ним будинку з подальшим переоформлення документів на неї, оскільки в договорах покупцем та подальшим власником була воно одноособово. Ствердження ОСОБА_1 про виникнення у нього права проживати в квартирі в статусі члена сім`ї за спірною адресою, що ніби то підтверджується довідкою ОСББ та штампом у паспорті категорично не відповідають дійсності, оскільки у наданій до позову довідці керівника ОСББ відомості не відповідають раніше виданим цим же керівником довідкам від 23.09.2019 року. Крім того згідно штампу у паспорті ОСОБА_1 останній зареєстрований у будинку з 16.02.2017 року а не з 2010 року як він стверджує. Набуття ОСОБА_1 статусу орендаря абсолютно не відповідає дійсності, оскільки жодних договорів щодо найму житла не укладалось. Посилання ОСОБА_1 на укладену мирову угоду лише підтверджує той факт, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 не входило у список майна подружжя та відповідно не був предметом спору. Ствердження ОСОБА_1 щодо чинення перешкод у користуванні житлом також не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 і приходив до них у будь-який зручний для нього час, однак практично завжди вчиняв скандали, ображав її та чоловіка, в присутності малолітньої дитини висловлювався нецензурною лайкою, трощив майно, виносив з будинку майно яке йому не належить та розкидає майно по подвір`ї. Також свідченням протиправної поведінки ОСОБА_1 є відкриття низки кримінальних проваджень. Посилання ОСОБА_1 , що спірне житло є єдиним місцем його проживання також не відповідає дійсності, оскільки у нього понад два роки фактично є інша сім`я де він і проживає. Наявність протягом тривалого часу іншої жінки у ОСОБА_1 і було однією із основних причин розірвання шлюбу із матір`ю. Крім того доказом наявності місця проживання у позивача є скриншоти фотокарток з Інтернет-мережі, де останній вихваляється наявним у нього будинком по АДРЕСА_2 . Вважає, що позивач втратив право користування її житловим будинком, що по АДРЕСА_1 у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому у разі задоволення позову ОСОБА_1 це буде порушенням її конституційних прав користування та розпорядження власним майном. Просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ..

15.04.2020 року за клопотанням представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 судом було об`єднано за Єдиним унікальним номером судової справи 725/910/20 в одне провадження цивільні справи№725/1391/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення із цивільною справою №725/910/20 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

27.04.2020 року ОСОБА_1 було надано відзив на позовну заяву ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, згідно якого вважає позов до нього необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Посилання ОСОБА_5 у своєму позові на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 , а також, що їй передано земельну ділянку та видано державний Актта те, що вона перебуває у шлюбі із ОСОБА_13 та, що у них народилася дочка ОСОБА_14 , ОСОБА_1 визнає та не заперечує. Щодо фактичного проживання сім`ї ОСОБА_5 без реєстрації та не його проживання до розірвання шлюбу заперечує повністю, оскільки вказані обставини спростовуються наданими ним копіями судових рішень де заначено його адресу «вул. Віденська, 1». Просив суд звернути увагу на те, що впевненість позивачки про належність житлового будинку тільки їй є передчасною і ним на даний час не оспорюється, однак зазначив, що будинок був придбаний в період шлюбу з її матір`ю, після продажу попередньої квартири по АДРЕСА_5 в якій вони проживали однією сім`єю. Кошти від продажу квартири були витрачені на котедж, оформлений на ім`я позивачки, яка на той час була студентом медичного коледжу і власних коштів немала. Заперечує також доводи стосовно провокацій та ненадання можливості спокійно проживати, оскільки він став періодично приходити до будинку де вів себе агресивно. Вказав також, що копії витягів з кримінальних проваджень підтверджують лише факт початку досудового розслідування за заявою особи яка її подала та не є доказом вчинення злочину. Заявою до Шевченківського районного суду про затвердження мирової угоди у справі №727/5932/19 підтверджується фактичне місце проживання матері позивача за адресою АДРЕСА_6 та свідчить про те, що в будинку за адресою його реєстрації ніхто не проживає. Довідкою від 22.04.2020 року виданою головою ОСББ «Відень» про те, що ОСОБА_1 з 16.02.2017 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та проживав там до 28.08.2020 року спростовуються доводи позивачки про його відсутність без поважних причин понад один рік. Довідкою від 22.04.2020 року виданою головою ОСББ «ЛАДА-ЛЮКС» Романюк І.П. про те, що його дочка ОСОБА_5 її чоловік ОСОБА_6 та внучка ОСОБА_7 зареєстровані та фактично проживають за адресою АДРЕСА_4 спростовуються доводи ОСОБА_5 , що вона проживає по АДРЕСА_1 . Доводи позивачки, що ним здійснюються активні дії спрямовані на перешкоджання у користуванні власним житловим приміщенням є надуманими та свідчать про неодноразові спроби усунути перешкоди у користування житлом, оскільки втрата жила є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Враховуючи, що ОСОБА_5 не доведено факту його відсутності в житловому приміщенні більше одного року, без поважних причин, а його примусово висилено із займаного житла та тривалий час чиняться перешкоди у користуванні спірним жилим приміщенням просив, у позові ОСОБА_5 відмовити та задовольнити його позов.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення підтримав з підстав викладених у позові. Просив його задовільнити та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням так як він приймав активну участь в утриманні будинку та неодноразово намагався вселитись до будинку проте дочка під тиском колишньої дружини чинить перешкоди.

ОСОБА_5 в судовому засіданні просила її позов задовольнити. Пояснила, що її батько ображає її та її сім`ю та вона не розуміє його дій.

Представник ОСОБА_5 - адвокат Черкез М.І. в судовому засіданні підтримав позов ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням з підстав викладених у позові та просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні 02.06.2020 року, надала суду покази згідно яких пояснила, що з ОСОБА_1 прожили у шлюбі майже 30 років. ОСОБА_1 не спілкується із своїми дітьми, принижує їх і ганьбить, ходить постійно під будинком дітей, робить всілякі ритуали та обряди. З`їхав до своєї співмешканки дуже давно. Зібрав свої речі і вивіз з будинку. Навіть за час їх спільного проживання він не платив за комунальні послуги, не їздив за покупками. У спірному будинку давно не проживає та більше року проживає із своєю співмешканкою. Він приходив до дітей та косив траву за, що діти йому платили гроші. Будинок належить ОСОБА_5 та витрати по утриманню будинку несе дочка та вона їй допомагає. Жодних перешкод у користуванні житлом дочка ОСОБА_1 не чинила. Десь з кінця 2018 року він проживає разом із своєю співмешканкою. Вказала, що ОСОБА_1 має де проживати чи у своєї матері чи у співмешканки.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні 01.09.2020 року, надала суду покази згідно яких пояснила, що проживає навпроти спірного будинку і вона бачить як ОСОБА_16 заходить до будинку виходить з нього і з кінця 2018 року вона ОСОБА_1 на Віденські брамі не бачила. На скільки їй відомо ОСОБА_16 створив нову сім`ї та проживає з іншою жінкою. У нього є місце проживання, він їздить на крутій машині, він не бідний чоловік, він має де жити та на вулиці не залишився. Із дочкою у них були дуже хороші відносини поки не почався розподіл майна.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні 17.09.2020 року, надав суду покази згідно яких пояснив, що знає ОСОБА_1 практично з дня поселення у на віденській брамі - грудень 2011 року. Де зараз проживає ОСОБА_1 йому не відомо. Раніше раз на 2-3 тижні бачив ОСОБА_1 біля будинку. Також бачив молоду пару яка регулярно приїжджала, особисто ні ОСОБА_18 ні ОСОБА_19 я не знаю. Те що у дяді Вані є донька він чув.

Суд заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку.

За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ч.1 ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

У відповідності до ч.1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу серії ВМІ №086248 на праві приватної власності з 12.06.2009 року належить житловий будинок (котедж) по АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_3 ) (а.с.12-16).

Земельна ділянка на АДРЕСА_1 площею 0,0173 га., відповідно до рішення 11 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради №260 передана ОСОБА_2 безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та видано державний Акт на право власності (а.с.17-19).

01.11.2012 року ОСОБА_11 уклала шлюб із ОСОБА_6 та перейшла на прізвище « ОСОБА_20 ». ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі у них народилась дочка ОСОБА_7 (а.с.21).

Відповідно до копії довідки від 23.09.2019 року виданої головою ОСББ «Відень» Двірничуком М.І. ОСОБА_5 , її чоловік ОСОБА_6 та донька ОСОБА_7 не зареєстровані, але фактично проживають за адресою АДРЕСА_1 та згідно копії довідки про склад сім`ї від 23.09.2019 року за вказаною адресою зареєстровані але не проживають станом на 23.03.2019 року ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_8 (мати).

Відповідно до копії Акту від 10.02.2020 року комісії ОСББ «Відень» встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з грудня 2018 року і по сьогоднішній день (10.02.2020р.) за адресою АДРЕСА_1 , фактично не проживає. Акт підписаний сусідами ОСОБА_15 та ОСОБА_17 (а.с.27).

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27.03.2019 року яке залишено без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 21.05.2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 розірвано, дана обставина не підтверджена належними та допустимими доказами, однак сторонами не заперечується.

ОСОБА_1 у поданому позові посилався на те, що з 01.01.2010 року разом із дружиною ОСОБА_8 стали проживати у спірному будинку, я дочка перейшла проживати у придбану ними квартиру по АДРЕСА_4 та станом на 2010 рік він законно отримав право проживати у будинку перебуваючи в статусі члена сім`ї. Звертав увагу суду, що право на постійне проживання у житловому будинку було тісно пов`язано із його статусом члена сім`ї ОСОБА_10 . В подальшому у зв`язку із розірванням шлюбу з членом сім`ї ( ОСОБА_8 ) набув статусу орендаря житлового будинку (а.с.46).

Зазначені обставини заперечувались ОСОБА_5 у поданому відзиві на позов. Зокрема зазначено, що відповідно до довідки ОСББ «Відень» від 23.09.2019 року ОСОБА_5 з чоловіком та дитиною фактично проживають без реєстрації у спірному будинку, а зареєстровані там ОСОБА_1 та ОСОБА_8 фактично не проживають. Крім того у відзиві зазначено, що ОСОБА_1 згідно штампу у паспорті зареєстрований в будинку з 16.02.2017 року, а не з 2010 року. Стосовно набуття статусу орендаря ОСОБА_5 також заперечувала так як жодних договорів найму житла укладено не було.

На підтвердження факту проживання з 01.01.2010 року ОСОБА_1 посилається на довідку ОСББ /а.с.60/ однак суд її оцінує критично з точки зору належності та допустимості, оскільки на ній відсутні дата, підпис голови, а також печатка ОСББ «Відень».

Досліджений Акт від 21.02.2020 року за підписом голови ОСББ «Відень» Двірничука М.І. згідно якого ОСОБА_1 проживав та зареєстрований по АДРЕСА_1 з 01 січня 2010 року спростовується відбитком у паспорті ОСОБА_1 про реєстрацію місця проживання з 16.02.2017 року (а.с.61,50).

Натомість суд погоджується із доводами ОСОБА_1 , що його право на проживання у спірному будинку виникнуло в статусі члена сім`ї ОСОБА_10 , однак суд вважає помилковим ствердження ОСОБА_1 про набуття статусу орендаря після розірвання шлюбу із ОСОБА_8 оскільки жодних доказів укладення будь-яких договорів щодо користування житлом між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 суду надано не було.

Ствердження, що ОСОБА_1 після розірвання шлюбу продовжував проживати у спірному житловому будинку не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема довідку від 21.04.2020 року за підписом голови ОСББ «Відень» суд не приймає до уваги, оскільки матеріали справи містять ряд документів за підписом голови ОСББ «Відень» Двірничука М.І. які суперечать за змістом одна одній. Сам ОСОБА_21 будучи викликаним у судові засідання в якості свідка не прибув, а тому суд ставить під обґрунтований сумнів підписані та видані ним документи.

Крім того показами свідків підтверджено, що ОСОБА_1 з кінця 2018 року не проживає по АДРЕСА_1 та жодними належними та допустимими доказами ОСОБА_1 їх покази не були спростовані під час судового розгляду.

Покази свідка ОСОБА_8 , хоча вони і заперечуються ОСОБА_1 суд немає підстав не взяти до уваги, оскільки вона також є членом сім`ї в силу положень ст. 64 ЖК УРСР власника житлового будинку та була безпосереднім очевидцем та учасником подій які відбувались у відносинах сторін по справі.

Посилання як на підставу задоволення своїх вимог та заперечень щодо позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що у будинку по АДРЕСА_1 залишились його особисті речі, документи та повсякденний одяг не підтвердились в ході проведення судом 23.06.2020 року огляду доказів за їх місцезнаходженням, а саме у будинковолодінні по АДРЕСА_1 . Так в ході огляду ОСОБА_1 вказав на ряд речей які вважає своїми, однак жодних належних та допустимих доказів того, що вказані речі належать саме йому, як і доказів їх набуття в період після грудня 2018 року суду так і не надав.

Крім того речей повсякденного вжитку які б належали ОСОБА_1 під час огляду судом доказів за їх місцезнаходженням судом не виявлено, що у свою чергу спростовує доводи ОСОБА_1 щодо його проживання у даному будинку після кінця 2018 року.

Досліджений в судовому засіданні відеозапис від 03.07.2020 року /а.с.161/ на якому зафіксовано пакет з речами, які зі слів ОСОБА_1 належать саме йому та який виявлений у гаражі будинковолодіння не може бути прийнятий судом як беззаперечний доказ наявності особистих речей ОСОБА_1 у будинку, оскільки 23.06.2020 року під час огляду доказів за їх місцезнаходженням, а саме у будинковолодінні по АДРЕСА_1 даних речей встановлено не було натомість було зафіксовано факт наявності у ОСОБА_1 дистанційного пульта від автоматичних гаражних воріт яким він особисто відкрив гаражні ворота.

Досліджені фото та відеозаписи від 19.08.2019, 21.08.2019, 28.10.2019, 18.11.2019, 30.12.2019, 17.02.2020 та 19.03.2020 року якими ОСОБА_1 обґрунтовує чинення перешкод у користуванні житлом та поважність причини відсутності за місцем реєстрації, зокрема зміну ОСОБА_5 замків вхідних дверей не підтверджують його доводів оскільки не жодному із відеозаписів ОСОБА_1 не намагається відчинити дверей за допомогою ключа, а лише натискає на дверний дзвінок (а.с.99).

Щодо відеозаписів /а.с.188/ наданих представником ОСОБА_5 , суд вважає, ними спростовуються доводи ОСОБА_1 стосовно відсутності у нього місця проживання, оскільки на них зафіксовано систематичне та неодноразове перебування ОСОБА_1 по АДРЕСА_7 в тому числі із ночівлею та вільно користується тим будинковолодінням (утримує там власний автомобіль, привозить свою матір, здійснює покупки продуктів), тобто наявні всі ознаки постійного проживання за даною адресою.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_5 посилається не те, що ОСОБА_1 втратив право користування належним їй будинком по АДРЕСА_1 у зв`язку із тривалою, понад рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення.

Як роз`яснено у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» у справах про визнання наймача або членів його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності, зокрема, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї, суд може продовжити пропущений строк. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил процесуального закону щодо оцінки доказів.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Посилання ОСОБА_1 на перебування ОСОБА_5 під психологічним тиском ОСОБА_8 та те, що у нього з донькою хороші відносини, спростовано виступом ОСОБА_5 у судових дебатах де вона вказала, що її батько ображає її та її сім`ю та вона не розуміє його дій.

Отже враховуючи встановлені конкретні обставини справи та відносини які склались між сторонами суд не може визнати поважними причини відсутності ОСОБА_1 за місцем реєстрації навіть попри його доводи щодо неодноразових спроб вселитись у спірний житловий будинок, оскільки наявність численних викликів поліції обома сторонами та відкриття кримінальних проваджень свідчить про наявність неприязних відносин між ними , ініціатором яких зокрема виступав і сам ОСОБА_1 ..

Враховуючи викладене, дослідивши та проаналізувавши в сукупності письмові докази, покази свідків, керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному встановлені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підстав для задоволення його позовних вимог до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення суд не знаходить, оскільки вимоги за обома позовами є взаємовиключними.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що включають в себе витрати на професійну правничу допомогу (ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

ОСОБА_5 було сплачено 840 грн. 80 коп. за подання позову та 420 грн. 40 коп. за подання заяви про огляд доказів за їх місцезнаходженням, а всього 1261 грн. 20 коп..

Враховуючи, що її позовні вимоги задоволено повністю з ОСОБА_1 підлягає стягненню 1261 грн. 20 коп..

Щодо витрат на правничу допомогу, суд зауважує, що хоча ОСОБА_5 було подано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, однак до розгляду справи не надано суду доказів, що вона фактично понесла такі витрати.

Керуючись ст.ст. 317,319,383,405 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст.4-6, 76-81, 95, 258-259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення - відмовити.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим будинком (котедж), що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) 1261 грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. Б. Войтун