Справа №263/8291/20
Провадження №2/263/2005/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Соловйова О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Кирилюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батька,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з сина ОСОБА_3 аліменти на своє утримання у розмірі 2000 грн щомісячно починаючи з 01 травня 2020 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є пенсіонером, не працює, отримує маленьку пенсію, розмір якої не вистачає на продукти харчування, ліки, сплати комунальних послуг та інше, у зв`язку з чим має скрутне матеріальне становище. Син матеріальну допомогу у добровільному порядку не надає. У зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою від 21.07.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі, справу призначено до розгляду.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутністю позивача, позов підтримали повністю, та просили його задовольнити.

Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав повністю.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24.12.1985 вбачається, що відповідач ОСОБА_3 є сином позивача ОСОБА_1

05.03.2020 Міжрайонною МСЕК була видана довідка серії 12ААБ № 581229, відповідно до якої останньому встановлена 3 група інвалідності, причина: загальне захворювання.

Згідно пенсійного посвідчення серії № НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , 1960 року народження, є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності довічно.

З виписки з медичної карти ОСОБА_1 вбачається, він має хронічні захворювання та потребує лікування .

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Згідно ч. 1ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Згідно ч.2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

З матеріалів справи, не вбачається підстав передбачених ст.204 СК України для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою так, як досяг встановленого законом пенсійного віку та отримує пенсію, яка є єдиним її джерелом доходу, має хронічні захворювання та потребує лікування, тому суд приходить до висновку, що позивач потребує матеріальної допомоги за рахунок стягнення аліментів з відповідача.

Підстав, які б унеможливлювали надання ОСОБА_3 матеріальної допомоги, передбаченої законодавством, у розмірі визначеному позивачем не встановлено.

Разом з тим позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання непрацездатного батька з 01.05.2020.

Однак, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви.

З огляду на те, що відповідач у добровільному порядку на утримання непрацездатного батька матеріальну допомогу не надає, позов визнав повністю, виходячи з матеріального становища сторін, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви а саме 04 липня 2020 року.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання.

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а позивач звільнений від сплати судового збору в силу вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», необхідно дійти висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь держави половини судового збору, тобто 420, 40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141,142, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батька задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання непрацездатного батька у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, щомісячно, починаючи з 04 липня 2020 року та довічно.

В решті частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особа, яка брала участь у справі, але не була присутня при оголошенні рішення, може оскаржити рішення протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.Л.Соловйов