КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 2-2318/11
Головуючий у першій інстанції - Ільєва Т.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні у цивільній справі №2-2318/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Черкаської філії Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні у цивільній справі №2-2318/11 за позовом ПАТ«Брокбізнесбанк» в особі Черкаської філії ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2011 року у даній справі стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» суму заборгованості в розмірі 46 365,43 грн, суму судового збору - 285,94 грн та 20,18 грн на відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Вказував, що на виконання такого рішення було видано виконавчі листи №2-917/12 та відкрито виконавче провадження. Станом на 28 березня 2019 року виконавчі документи знаходяться на примусовому виконанні.

ОСОБА_1 посилався на те, що 07 лютого 2018 року між ним та ПАТ «Брокбізнесбанк» було укладено договір про відступлення прав вимоги №277, таким чином він набув права вимоги до позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 та 12 лютого 2018 року направляв на адресу боржників відповідне повідомлення.

Виходячи з наведеного, заявник просив суд замінити стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Брокбізнесбанк» на ОСОБА_1 .

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити подану ним заяву та замінити сторону виконавчого провадження.

Апелянт не погоджується із твердженням суду першої інстанції, що з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулась заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичних осіб, які не можуть надавати фінансові послуги, оскільки договір про відступлення прав вимоги №227 від 07 лютого 2018 року було укладено на підставі протоколу проведення відкритих торгів (аукціону) відповідно до норм чинного законодавства. При цьому між сторонами укладено саме договір уступки права вимоги (цесії), а не факторингу, оскільки ніяких прав щодо нарахування платежів за кредитним договором він не набув, а лише набув права стягнути заборгованість за кредитом у визначеній договором уступки сумі.

Вказує, що після проведення аукціону та визнання його переможцем, уклав договір про відступлення прав вимоги в розумінні статті 512 ЦК України, а норми цивільного права не встановлюють жодних суб`єктних обмежень його учасників.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

Заявник - апелянт у справі ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним повідомленням про отримання електронного листа (а.с.117, 118 т.2).

Відповідач у справі ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи подав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.112 т.2).

Інші учасники також були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. (а.с.110, 111, 117, 121 т.2)

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 ЗУ "Про виконавче провадження", у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця, приватного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником ( ч. 1, 2 ст. 442 ЦПК України).

Встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2011 року у даній справі стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» суму заборгованості в розмірі 46 365,43 грн., суму судового збору - 285,94 грн. та 20,18 грн. на відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

На виконання вказаного рішення суду 15 листопада 2011 року було видано виконавчі листи, які первісним стягувачем ПАТ "Брокбізнесбанк" передано до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва для виконання відносно боржника у справі ОСОБА_3 (а.с.240 т.1), а в частині боржника ОСОБА_2 пред`явлено до виконання в Роменський МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області ( а.с.239 в т.1).

Також із матеріалів справи вбачається, що 07 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Брокбізнесбанк» було укладено договір про відступлення прав вимоги №277, відповідно до умов якого ОСОБА_1 набув права вимоги до позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 в межах суми заборгованості за кредитним договором №5п-2007/К від 14 грудня 2007 року в межах суми боргу в розмірі 40697 доларів США (а.с.240а -241в т.1).

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із зазначеними вимогами заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є окремою підставою процесуального правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та ч.5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи з пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, а тому припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Частиною 1 статті 442 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України "Про виконавче провадження".

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Висновок суду першої інстанції про необґрунтованість заяви, оскільки позивач не є фінансовою установою, колегія суддів вважає помилковим, оскільки із наданих заявником доказів - договору уступки права вимоги від 07 лютого 2018 року №227, між сторонами договір факторингу не укладався, а був укладений звичний договір уступки права вимоги (цесії). Даний акт підтверджується і додатками за якими до нового кредитора перейшло право вимоги лише в межах суми заборгованості із нарахованими процентами в розмірі 40697 доларів США (а.с.241б т.1), тобто без права нарахування та отримання нових платежів за кредитним договором.

Крім того, вказаний Договір уступки права вимоги сторонами чи іншими особами не оспорювався в частині вимог до боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та відповідно до положень ст. 204 ЦК України є чинним.

Крім того, відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Як установлено судом, договір було укладено 07 лютого 2018 року, тобто після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості та видачі на підставі цього рішення виконавчого листа.

Згідно з частиною п`ятою ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), як провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Розглядаючи 01 лютого 2018 року справу №2-127/11 Верховний Суд навів мотиви, з яким він погоджується з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою доказів у справі про заміну сторони у виконавчому провадженні унаслідок укладення договору факторингу та висновків про застосування норм права у цій постанові не робив. Крім того, виходячи із викладеного у цій постанові змісту договору факторингу та ураховуючи зміст договору відступлення права вимоги у даній справі, колегія суддів приходить до висновку, що їх умови щодо порядку і строку настання Прав Вимоги, є відмінними. Правовий зміст названих договорів також є різним.

Зокрема, між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса - вони базуються на заміні кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги). Проте, важливою відмінністю цих двох договорів є те, що при відступленні права вимоги первісний кредитор передає новому кредитору боргові зобов`язання боржника і більше взаємовідносин не має ані з боржником, ані з новим кредитором щодо перерахування коштів первісному кредитору. Тобто, по суті відбувається купівля-продаж права вимоги боргових зобов`язань, тоді як в договорі факторингу фактор може отримувати кошти і від клієнта, і від боржника, вони розраховуються з фактором, як це передбачено в ст. 1082 Цивільного кодексу України.

При укладенні договору про відступлення права вимоги від 07 лютого 2018 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 відповідно до положень статей 512, 513, 514 ЦК України відбулося відступлення права вимоги, шляхом купівлі-продажу боргових зобов`язань, тому цей договір не є договором факторингу.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки апелянтом за подачу апеляційної скарги - 420,40 грн судового збору, тому суд апеляційної інстанції стягує дані витрати з боржників у справі ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 в рівних частках.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року скасувати та ухвалити у справі постанову, якою задовольнити заяву ОСОБА_1 .

Замінити сторону виконавчого провадження, а саме - стягувача Публічне акціонерне товариств «Брокбізнесбанк» у виконавчому провадженні щодо виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2011 року у справі №2-2318/11 на ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації : АДРЕСА_1 ).

Стягнути з ОСОБА_2 ( зареєстрований АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі по 210 грн. 20 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв