Справа № 201/7110/20
Провадження № 2/201/2762/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

28 жовтня 2020 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох процентів річних, моральної шкоди, матеріальних збитків,

ВСТАНОВИВ:

30.07.2020р. ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Негробова О.В. діє на підставі договору від 06.05.2020р. і ордеру від 28.07.2020р. а.с. 45 49) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (далі ПрАТ «УАСК «АСКА»), ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох процентів річних, моральної шкоди, матеріальних збитків (а.с. 2-7).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 28.08.2020р. відкрите провадження по справі та відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 53).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалися на те, що 23.01.2020р. в м. Дніпрі на вул. Б. Хмельницького в районі будинку № 20 відбулася ДТП за участю транспортних засобів: автомобіля Кіа, д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 і автомобіля Фольксваген Поло, д.р.н. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , а також автомобіля Рено, д.р.н. НОМЕР_3 . В результаті даної ДТП автомобілі зазнали механічних ушкоджень.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2020р. по справі № 932/1474/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені ДТП.

Автомобіль позивача Кіа, д.р.н. НОМЕР_1 , забезпечений полісом ОСЦПВ АО/3399813 страховика ПрАТ «УАСК «АСКА». Позивач звернувся до ПрАТ «УАСК «АСКА» 23.01.2020р. (у день ДТП) звернувся із повідомленняv про ДТП і заявою про страхове відшкодування. 17.06.2020р. після кількох звернень і скарг, з пропущенням строків, визнаних Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик виплатив страхові відшкодування позивачеві не в повному обсязі - в розмірі 26 494,04 грн. Ця сума не була узгоджена з позивачем. З метою визначення розміру матеріального збитку, позивач звернувся до судового експерта Дроздова Ю.В., направив відповідачам запрошення на огляд пошкодженого транспортного засобу, які ними отримані.

Висновком експерта Дроздова Ю.В. № 2002/20/20 від 21.02.2020р. підтверджено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen Polo», д.р.н. НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та вирахуванням ПДВ складає 33 475,44 грн. Копію висновку позивач надав страховику 16.03.2020р.

У відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону страховик зобов`язаний був у строк до квітня 2020 року включно (протягом 90-та календарних днів з дня подання заяви про страхе відшкодування: з 24.01.2020р. по 22.04.2020р.) прийняти відповідне рішення, повідомити про його ОСОБА_1 і здійснити виплату страхового відшкодування у повному розмірі. Проте, лише 17.06.2020р. страховик виплатим страхове відшкодування в розмірі 26 494,04 грн. Отже, сума недоплаченого страхового відшкодував становить 6 981,40 грн. (33 475,44 - 26 494,04), і повинна бути сплачена до 22.04.2020р. включно.

Однак страховик, всупереч ст. 36 Закону не надіслав позивачеві повідомлення про прийняте рішення, не узгодив розмір страхового відшкодування з позивачем, на адвокатські запити не відповів.

Посилаючись на норму ст. 36 Закону, ст. 625 ЦК України, а також правову позицію Верховного Суду України 01.06.2016р. у постанові по справі № 6-927цс16 та Верховного Суду у постанові від 19.06.2019р. по справі № 2-438/12, вважає, що страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, повинен сплатити на суму заборгованості в розмірі 33 475,44 грн. за період з 23.04.2020р. по 16.06.2020р. включно (оскільки 17.06.2020р. відбулася часткова виплата суми страхового відшкодування): пеню в розмірі 792,39 грн.; 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 151,32 грн.; індекс інфляції в порядку ст. 625 ЦК України, в розмірі 368,22 грн. Всього: 792,39 + 151,32 + 368,22 = 1 311,93 грн.

Також повинен сплатити на суму заборгованості в розмірі 6 981,40 грн. (недоплачена сума страхового відшкодування) за період з 17.06.2020р. по 30.06.2020р. включно: пеню в розмірі 32 грн 12 коп.; 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 3,03 грн. Всього: 32,12 + 8,03 = 40,15 грн. Загальна сума штрафних санкцій складає: 1 311,93 + 40,15 = 1 352,08 грн.

У зв`язку із тим, що позивач відчував негативні емоції від затягування виплати страхового відшкодування, до 17.06.2020р. взагалі вважав, що йому відмовлено у виплаті, просив відшкодувати за рахунок страховика моральну шкоду, яку оцінив у 5 000,00 грн.

З відповідача ОСОБА_2 позивач просив стягнути різницю між вартістю відновленого ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу замінюваних складових частин і вартістю відновленого ремонту, без урахування ПДВ, що дорівнює 3 208,50 грн. (36 683,94 - 33 475,44), а також втрату товарної вартості, що складає 3 227,85 грн., а всього 6 436,35 грн. (3 208,50 + 3 227,85).

На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити, компенсувати судові витрати.

Відповідач ПрАТ «УАСК «АСКА» позовні вимоги визнав частково.

29.09.2020р. до суду надійшов відзив відповідача ПрАТ «УАСК «АСКА» на позовну заяву (а.с. 56 91), поданий представником Левченко Я.В. (діє на підставі довіреності від 20.01.2020р. а.с. 90), в якому відповідач зазначив, що ПрАТ «УАСК «АСКА» визнає позовні вимоги лише в частині стягнення пені, 3 % річних та інфляції, які обрахував від суми заборгованості (страхового відшкодування), визначеного саме страховиком 26 627,18 грн.

Вказав, що дійсно, відповідно до полісу АО/3399813 ПрАТ «УАСК «АСКА» застраховано цивільно-правову відповідальність транспортного засобу Кіа, д.н. НОМЕР_1 , з встановленими у ньому франшизою 0,00 грн. та лімітом відповідальності за шкоду, спричинену майну у розмірі 100 000,00 грн.

23.01.2020р. ПрАТ «УАСК АСКА» отримало повідомлення про ДТП від потерпілого ОСОБА_1 і заяву про страхове відшкодування по ДТП, яка сталася 23.01.2020р. ПрАТ «УАСК «АСКА» 29.01.2020р. направило автомобіль Фольксваген на огляд для складання акта огляду з фотофікасацією та складання автотоварознавчої експертизи.

Відповідно до п. 34.2. ст. 34 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10-ти робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно із п. 34.3. ст. 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41) цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

29.01.2020р. здійснено огляд транспортного засобу Фольксваген, д.н. НОМЕР_2 , у присутності власника транспортного засобу, з актом огляду власник ТЗ ознайомлений, від підпису відмовився, про що зроблено запис у акті огляду.

12.02.2020р. проведений додатковий огляд транспортного засобу «Фольксваген» д.н. НОМЕР_2 , у присутності власника, з актом огляду власник ТЗ ознайомлений, зауважень не мав, про що свідчив його підпис.

04.06.2020р. оцінювач - СПД ОСОБА_3 склав Звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 58215, яким визначив вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген», д.н. НОМЕР_2 , з врахуванням фізичного зносу в розмірі 28 322,56 грн., коефіцієнта фізичного зносу складників - 0,4503. Виплата страхового відшкодування зменшена на суму ВДВ 1 695, 38 грн.

ПрАТ «УАСК «АСКА» як страховик в силу положень Закону відшкодовує у зв`язку з пошкодження транспортного засобу лише витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження.

Таким чином, вважав безпідставними вимоги про стягнення з ПрАТ «УАСК «АСКА» витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження. Просив прийняти до уваги звіт № 582150 від 04.06.2020р., оскільки страховик повністю виконав вимоги законодавства, направив експерта на огляд ТЗ у зазначені законодавством строки, а звіт експерта, складений на замовлення позивача за власним бажанням, виконаний вже після огляду ТЗ СПД ОСОБА_3

ПрАТ «УАСК «АСКА» на підставі страхового акта № f-10611/1 від 09.06.2020п. виплатило потерпілому страхове відшкодування у розмірі 26 627,18 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 7100 від 16.06.2020р.

Також не визнав вимоги про відшкодування моральної шкоди, вважав їх недоведеними і такими, що не ґрунтуються на закону.

На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач 20.10.2020р. надав відповідь на відзив (а.с. 95-99), в якій не погодився із доводами відповідача про те, що звіт оцінювача є належним доказом заподіяння матеріальної шкоди, оскільки лише судовий експерт має право згідно із законом його визначати.

Представник відповідача ПрАТ «УАСК «АСКА» 27.10.2020р. надав заперечення на відповідь (а.с. 100 108), у яких наполягав на власній позиції, викладеній у відзиві.

Відповідач ОСОБА_2 , який 30.09.2020р. отримав ухвалу про відкриття провадження (а.с. 92), на день винесення рішення судом, правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався.

Враховуючи категорію спору (малозначна справа), надані сторонами відзив, відповідь на відзив, заперечення, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін для розгляду малозначних справ відповідно до положень ст. 274 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в сукупності з наданими письмовими доказами, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час розгляду справи встановлено, що 23.01.2020р. в м. Дніпрі на вул. Б. Хмельницького в районі будинку № 20 відбулася ДТП за участю транспортних засобів: автомобіля «Кіа Besta», д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 і автомобіля «Volkswagen Polo», д.р.н. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , а також автомобіля «Renault Clio Symdol», д.р.н. НОМЕР_3 . В результаті ДТП автомобілі зазнали механічних ушкоджень.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2020р. по справі № 932/1474/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені ДТП і притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 11).

Автомобіль «Кіа Besta», д.р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 (а.с. 10), забезпечений полісом ОСЦПВ АО/3399813 страховика ПрАТ «УАСК «АСКА». Згідно із полісом ліміт відповідальності за шкоду, спричинену майну - 100 000,00 грн., франшиза дорівнює нулю (а.с. 10, зв.бік).

23.01.2020р. ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «УАСК «АСКА» із повідомленням про ДТП, у якому вказав перелік ушкоджень ТЗ, а також із заявою про страхове відшкодування (а.с. 12).

17.06.2020р. ПрАТ «УАСК «АСКА» виплатило позивачеві страхове відшкодування в розмірі 26 494,04 грн. (а.с. 44), що страховиком не заперечується.

Позивач вважає, що страховик не повністю відшкодував йому оцінену шкоду, тому просить стягнути решту зі страховика.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі Закон №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 33.3 ст. 33 Закону передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Згідно п.п. 34.2, 34.3, 34.4 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Як свідчать надані страховиком 29.01.2020р. здійснено огляд транспортного засобу «Фольксваген, д.н. НОМЕР_2 , підпис власника на протоколі огляду ТЗ відсутній (а.с. 71-72).

12.02.2020р. здійснено додатковий огляд транспортного засобу «Фольксваген», д.н. НОМЕР_2 , у присутності власника, протокол підписаний ОСОБА_1 (а.с. 73-74).

Відповідно до п.п. 36.1, 36.2 ст. 36 Закону встановлено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі

визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком.

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.

Наведені вище положення законодавства визначають порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим (власником іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника) та здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі.

Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника (у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування) або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру фактично завданих збитків. В останньому випадку на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди.

При цьому, в такому випадку розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування) має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст. ст. 29, 36 Закону №1961-IV), а також розрахований з урахуванням фізичного зносу замінюваних при відновлювальному ремонті запчастин пошкодженого в ДТП авто. Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону №1961-IV).

Наведений правовий висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними, зокрема, в постановах від 20.03.2019 року по справі № 522/438/18, від 20.03.2019 року по справі № 695/882/15-ц.

З матеріалів справи видено, що ДТП внаслідок якої було заподіяної механічні пошкодження автомобілю «Volkswagen Polo», д.р.н. НОМЕР_4 , що належить позивачеві, сталась з вини водія ОСОБА_2 , що на момент ДТП керував транспортним засобом «Кіа Besta», д.р.н. НОМЕР_1 . Автомобіль «Кіа Besta», д.р.н. НОМЕР_1 забезпечений полісом страхування цивільно-правової відповідальності страховика ПрАТ «УАСК «АСКА». Ліміт відповідальності за шкоду, спричинену майну - 100 000,00 грн., франшиза нульова (а.с. 10).

Таким чином, суд доходить висновку про те, що саме на ПрАТ «УАСК «АСКА» покладено обов`язок відшкодувати завдані позивачеві матеріальні збитки в розмірі оціненої шкоди та в межах ліміту страхування.

При виплаті страхового відшкодування розмір останнього було визначено виходячи із вартості відновлювального ремонту, визначеної за замовленням страховика суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 в сумі 28 322,56 грн. (а.с. 65 82).

Поряд з цим, виходячи з аналізу наведених вище положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема ст. ст. 33,34 цього Закону, вбачається, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком може бути залучено свого представника, яким може бути працівник страхової компанії, аварійний комісар або експерт.

Протоколи огляду ТЗ від 29.01.2020р. і від 12.02.2020р. від імені страховика склав аварійний комісар ОСОБА_4 , а оцінку здійснив оцінювач ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оцінювач ОСОБА_3 , який не проводив огляд транспортного засобу, однак склав звіт про оцінку КТЗ від 04.06.2020р. № 58215, на підставі якого страховиком розраховано та здійснено виплату страхового відшкодування, не є особою, визначеною Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка мала право діяти від імені страхової компанії.

Оцінювач ОСОБА_3 при складанні звіту не попереджався про кримінальну відповідальність, діяв від імені страхової компанії на підставі оплатного договору, що може свідчити про його заінтересованість при вчиненні дій в інтересах відповідача.

З огляду на викладене, суд не приймає доводи страхової компанії про те, що позивач не мав правових підстав самостійно обирати експерта для визначення розміру шкоди, оскільки позивач мав на це право згідно п. 34.4 ст. 34 Закону .

Також суд враховує, що згідно п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) приймає рішення про здійснення страхового відшкодування після узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування.

Поряд з цим, з матеріалів справи видно, що позивач не був ознайомлений із звітом про оцінку КТЗ від 04.06.2020р. № 58215, тому звернувся до судового експерта для визначення розміру завданих йому збитків та в подальшому направив відповідний висновок страховику з заявами та досудовими вимогами про виплату страхового відшкодування в розмірі, визначеному висновком експерта.

Вказане свідчить про те, що розмір страхового відшкодування з позивачем не узгоджувався.

Відтак, з метою визначення розміру матеріального збитку, позивач звернувся до судового експерта Дроздова Ю.В.

Як видно з матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_2 і представник ПрАТ «УАСК «АСКА» отримали запрошення на огляд пошкодженого транспортного засобу (а.с. 13-14).

Висновком експерта № 2002/20/20 від 21.02.2020р. визначено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen Polo», д.р.н. НОМЕР_4 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та вирахуванням ПДВ, складає 33 475,44 грн. (а.с. 15 36).

Копія висновка експерта № 2002/20/20 від 21.02.2020р. надана позивачем страховику 16.03.2020р., що підтверджується заявою від 16.03.2020р. і відміткою на титульному аркуші висновку (а.с. 37 - 38).

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання.

Відповідно до ст. 83 діючого ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

З огляду на те, що висновок експерта одержаний у порядку, встановленого законом, суд вважає наданий позивачем висновок експерта належним, допустимим і достатнім доказом, яким позивач обґрунтовує розмір заподіяної шкоди його майну.

Під час розгляду справи відповідачем (страховиком) не надано будь-яких належних обґрунтувань та доказів того, що наданий позивачем висновок експерта є неправильним або неповним та, що експертом при визначені розміру збитків було включено пошкодження, які не були заподіяні транспортному засобу внаслідок ДТП.

Враховуючи вищенаведене, суд не приймає звіт про оцінку КТЗ від 04.06.2020р. № 58215 належним і допустимим доказом та при вирішенні позовних вимог в якості належного доказу приймає до уваги саме наданий позивачем висновок автотоварознавчої експертизи № 2002/20/20 від 21.02.2020р. експерта ОСОБА_5

17.06.2020р. страховик виплатив позивачеві страхове відшкодування в розмірі 26 494,04 грн. Отже, сума недоплаченого страхового відшкодував становить 6 981,40 грн. (33 475,44 - 26 494,04).

З урахуванням викладеного позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «УАСК «АСКА» про стягнення майнової шкоди, завданої наслідками ДТП в сумі недоплаченого страхового відшкодування 6 981,40 грн. підлягають задоволенню.

В частині заявлених позивачем вимог про стягнення зі страхової компанії пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, суд враховує наступне.

Згідно із п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Як установлено під час розгляду справи, розмір страхового відшкодування сторонами не узгоджувався та був наявний відповідний спір, який позивачем передано на вирішення до суду.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що відсутні підстави для покладення на страховика відповідальності у вигляді сплати пені згідно ст. 36 Закону № 1961-IV.

В частині заявлених вимог про стягнення зі страхової компанії у відповідності до ст.625 ЦК України інфляційних витрат та трьох відсотків річних, суд враховує таке.

За змістом ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 року у справі №758/1303/15-ц.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Як роз`яснено судам в п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК).

Оскільки судом встановлено, що страховик відповідно до поданих позивачем документів в повному обсязі не здійснив виплату страхового відшкодування, порушивши грошове зобов`язання, зі страховика підлягає до стягнення у відповідності до ч. 2 ст.625 ЦК України три відсотки річних в сумі 154,35 грн. та інфляційних витрат в сумі 368,22 грн.

При цьому, суд приймає до уваги саме розрахунок позивача, обрахований із належної до сплати суми страхового відшкодування - 33 475,44 грн. за період з 23.04.2020р. по 16.06.2020р. включно (оскільки 17.06.2020р. відбулася часткова виплата суми страхового відшкодування), а саме:

- три відсотки річних в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 151,32 грн.;

- індекс інфляції в порядку ст. 625 ЦК України, в розмірі 368,22 грн.

А також на суму недоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 6 981,40 грн. за період з 17.06.2020 року по 30.06.2020 року включно, а саме:

- три відсотки річних в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 3,03 грн.

Всього: три відсотки річних - 154,35 грн., інфляційні витрати - 368,22 грн.

В своєму позові позивач також просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 , винного у ДТП, матеріальні збитки в сумі 6 436,35 грн.

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 2002/20/20 від 21.02.2020 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту належного позивачеві транспортного засобу була визначена в сумі 36 683,94 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без врахуванням ПДВ 33 475,44 грн. Втрата товарної вартості 3 227,85 грн.

Таким чином, заявлені позивачем до стягнення кошти в розмірі 3 208,50 грн. становлять різницю між розміром матеріального збитку з урахуванням ПДВ та розміром страхового відшкодування без врахування ПДВ (36 683,94 грн. 33 475,44 грн. = 3 208,50 грн.), а також втрата товарної вартості 3 227,85 грн., а всього 6 436,35 грн.

Поряд з цим, п. 36.2 ст. 36 Закону України №1961-IV встановлено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Разом із тим, позивачем не надано доказів здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу та оплати такого ремонту.

Крім того, з огляду на наведені вище положення п. 36.2 ст.36 Закону така доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, в разі документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту, повинна проводитись страховиком.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення коштів в розмірі 3 208,50 грн., заявлені до ОСОБА_2 , є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.

Відповідно до пп. 8.6.1 п.8.6 методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ.

Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Системний аналіз п. 32.7 ч.1 ст. 32 закону №1961-IV, ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194 ЦК, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Відтак, втрата товарної вартості в сумі 3 227,85 грн. підтягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до норми ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 вищевказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Як видно з матеріалів справи, позивач звернувся до страховика за страховою виплатою 23.01.2020р. і не дочекавшись такої 16.03.2020р. подав власну оцінку завданих збитків. І лише 17.06.2020р. отримав страхове відшкодування, але не в повному обсязі. При цьому на адвокатські запити від 08.05.2020р. і від 09.06.2020р. страховик відповіді не надав (а.с. 38-41).

Внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язання за договором страхування щодо виплати страхового відшкодування позивачеві заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у переживаннях, втраті часу на захист своїх прав. Позивач оцінює моральну шкоду у 5000 грн. Суд вважає, що достатньою та співмірною із допущеним порушенням у виді несвоєчасного виконання зобов`язання страховиком по виплаті страхового відшкодування, сума , яку слід стягнути зі страховика, є 2 000,00 грн.

Аналогічна позиція щодо підстав стягнення моральної шкоди, завданої затягуванням відповідачем виплати відшкодування, викладена в постанові Великої Палати ВС від 11.12.2019 року по справі № 465/4287/15, відповідно до якої якщо потерпілий не отримав вчасно вказану в договорі страхову виплату, він має право на відшкодування не тільки майнової, а й моральної шкоди.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позов задоволено частково, то їх слід розподілити наступним чином.

При подачі позову позивачем сплачений судовий збір відповідно до ставки, встановленої ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 840,80 грн. за позовні вимоги майнового характеру (а.с. 1).

З огляду на те, що загальний розмір майнових вимог (відшкодування матеріальної шкоди до ПрАТ «УАСК «АСКА» і ОСОБА_2 ) позивача становить 14 764,83 грн. (8 328,48 зі ПрАТ «УАСК «АСКА», та 6 436,68 грн. ОСОБА_2 ), а задоволені вимоги в загальному розмірі на суму 10 731,82 грн. (7 503,97 зі ПрАТ «УАСК «АСКА», та 3 227,85 грн. ОСОБА_2 ) (тобто, на 72,68%), то загальний розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача становить 840,80 грн., з урахуванням того такий розмір є мінімальною ставкою судового збору, менше якої не сплачується, однак, пропорційно задоволеним вимогам щодо відповідачів (співвідношення 70% зі ПрАТ «УАСК «АСКА», та 30% - з ОСОБА_2 ): 588,56 грн. зі ПрАТ «УАСК «АСКА», та 251,84 грн. ОСОБА_2 )

За вимоги про стягнення моральної шкоди позивач помилково не сплатив судовий збір. Між тим, вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру. Означена позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.11.2018р. по справі №761/11472/15-ц.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «УАСК «АСКА» на користь позивача становить 840,80 грн., з урахуванням того, що такий розмір є мінімальною ставкою судового збору, менше якої не сплачується. Однак, у зв`язку із несплатою цієї суми при поданні позову, судовий збір в сумі 840,80 підлягає стягненню з ПрАТ «УАСК «АСКА» на користь держави.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 139, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, наявність в матеріалах справи висновку експерта ОСОБА_5 , який має свідоцтво про державну реєстрацію ФОП та кваліфікацію судового експерта з правом проведення товарознавчих експертиз за спеціальністю визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу (висновок виготовлений на вимогу позивача), наявність квитанції про оплату проведення експертизи в розмірі 2500 грн. (а.с. 36), а також приймаючи до уваги часткове задоволення позову, вважаю за можливе стягнути з відповідача - ПрАТ «УАСК «АСКА» і з ОСОБА_2 на користь позивача витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в розмір 1817,00 грн., виходячи з того, що загальний розмір стягнутої суми за рішенням суду становить 72,68% від загальної суми заявлених вимог майнового характеру (2500грн.* 72,68% /100%), однак, пропорційно задоволеним вимогам щодо відповідачів (співвідношення 70% зі ПрАТ «УАСК «АСКА», та 30% - з ОСОБА_2 ): 1271,90 грн. зі ПрАТ «УАСК «АСКА», та 545,10 грн. ОСОБА_2 )

Загальний розмір судових витрат, який слід стягнути з зі ПрАТ «УАСК «АСКА» на користь ОСОБА_1 становить 1806,46 грн. (588,56 грн. (судовий збір) + 1271,90 грн. (витрати на експертизу).

Розмір судових витрат, який слід стягнути з ПрАТ «УАСК «АСКА» на користь держави становить 840,80 грн. (судовий збір).

Загальний розмір судових витрат, який слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить 796,94 грн. (251,84 грн. (судовий збір) + 545,10 грн. (витрати на експертизу).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 259, 263-265, ч. 1 ст. 274. ч. 5 ст.279 ЦПК України, суддя,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох процентів річних, моральної шкоди, матеріальних збитків - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди 6 981,40 грн., три проценти річних в розмірі 154,35 грн., індекс інфляції в розмірі 368,22 грн., а всього 7 503,97 грн. (сім тисяч п`ятсот три гривні 97 коп.).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди 2 000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди 3 227,85 грн. (три тисячі двісті двадцять сім гривень 85 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору та витрат по оплаті експертного дослідження в розмірі 1806,46 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору та витрат по оплаті експертного дослідження в розмірі 796,94 грн. грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя О.С. Наумова