Головуючий суду 1 інстанції - Кордюкова Ж.І.
Доповідач -Луганська В.М.
Справа № 428/372/20
Провадження № 22-ц/810/690/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання: Пономарьової В.С.

учасники справи:

позивач- акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 квітня 2020 року ухвалене судом у складі судді Кордюкової Ж.І.

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказав, що ОСОБА_1 звернулася до Публічного акціонерного товариствоа комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 12 квітня 2006 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5700,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконував належним чином, внаслідок чого станом на 02.12.2019 року наявна заборгованість у сумі 90476,82 грн., з яких 10080,20 заборгованість за тілом кредиту, 1503,18 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України, 74108,83 нарахована пеня, та штрафи: 500,00 грн (фіксована частина), 4284,61 грн процентна складова.

У зв`язку з викладеним позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 12 квітня 2006 року у розмірі 90476,82 грн.

Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 квітня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги банку у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем до суду надана копія анкети-заяви, в якій зазначено персональні дані відповідача. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви вбачається, що позичальник висловив згоду про укладання договору та особистим підписом засвідчив що підписанням анкети він приєднується до Умов та Правилами надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті і які разом з пам`яткою клієнта та тарифами складають договір банківського обслуговування.

Скаржник посилається на ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Тобто з моменту підписання фізичною особою заяви між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору.

Після підписання анкети заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна», на яку встановлено початковий кредитний ліміт. Відповідач після отримання картки та ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою та отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладання сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток.

Суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору протягом декількох років, частково сплачуючи заборгованість за договором.

В судове засідання представник АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника скаржника.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про дату час та місце судового засідання була повідомлена шляхом направлення судової повістки повідомлення на її адресу реєстрації. Вказаний конверт повернувся на адресу Луганського апеляційного суду з відміткою про відмову адресата отримання вказаного вище відправлення.

Згідно п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Тому відповідно до положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач є належно повідомлений про місце та час судового засідання.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд дійшов висновку, що у відповідача заборгованість за тілом кредиту відсутня, відповідач не тільки повернула банку всі належні з неї кошти, а і зайво переплатила грошові кошти в сумі 23534, 53 грн, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту та відсотків за користування кредитом.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення кредиту, просив крім тіла кредиту, стягнути проценти за користування кредитними коштами та пеню.

В тексті позовної заяви позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.04.2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 5700,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Щодо розрахунку відсотків та штрафів, позивач зазначив, що згідно п.2.1.1.2.9. договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійсненні трати, за користуванням кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування.

При порушенні позичальником строків платежів більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

До позовної заяви позивачем додано копію анкети- заяви, яка підписана ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості.

При цьому, ці витяги не підписані відповідачем, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, розмір і порядок їх нарахування, умови нарахування пені та штрафів.

Колегія суддів вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (12 квітня 2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

У анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка підписана відповідачем, зазначено розмір процентної ставки за користування кредитом, яка складає 3% на місяць, тобто 36% річних.

Умови нарахування пені, суми штрафів у анкеті заяві не вказано, тобто сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення пені, штрафів.

Оскільки в укладеному між сторонами кредитному договорі від 12 квітня 2006 року у вигляді анкети-заяви відсутні умови щодо сплати пені, штрафів, то у банка були відсутні правові підстави нараховувати пеню, штрафи.

Щодо стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 1503, 18 грн, то ці вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, в позовній заяві посилається на пункти 1.1.1.67, 1.1.5.1, 1.1.5.2 Умов та правил надання банківських послуг та Тарифи банку, як невід`ємні частини спірного договору.

Також зазначає, що банк використав своє право щодо зміни умов договору, а саме із 01 квітня 2019 року впроваджені зміни Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до пункту 2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати відтоків за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язання клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми не повернутого в строк кредиту, які у відповідності до ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».

Проте, банком як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при зверненні із апеляційною скаргою, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин того, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, як і не надано доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами умов договору про розмір та порядок нарахування відсотків на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Умови і правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не підписані відповідачем, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 12 квітня 2006 року між позивачем та ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.

Крім того, роздруківка із сайту позивача Умов та правил надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування

Таким чином, відсутні підстави для застосування до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (12 квітня 2006) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15 січня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням зазначених обставин, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю поінформований про умови кредитування в банку, яку були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Однак, колегія суддів вважає, що вказані обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, виходячи з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17) зазначено, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відмовляючи у стягненні заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції не взяв до уваги розрахунок заборгованості, який надано позивачем та дійшов висновку, що у відповідача відсутня заборгованості за кредитом, а відповідачка переплатила позивачу грошові кошти в сумі 23534, 53 грн. Такий висновок суду не відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх пред-ставників, письмових та речових доказів, висновків експертів ( стаття 76 ЦПК України ).

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що відповідач має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10080,20 грн та надав розрахунок заборгованості, подав до суду анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послугу ПАТ КБ «ПриватБанк», витяг з тарифів банку, витяг з умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, банк надав виписку по картковому рахунку за період з 12.04.2006 року по 01.06.2020 року, яку апеляційний суд вважає за необхідне прийняти та дослідити в сукупності з розрахунком заборгованості для повного дослідження всіх обставин справи.

З наданої виписки вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, відповідач неодноразово користувався кредитними коштами, здійснюючи погашення заборгованості. Крім того, наданий розрахунок не спростовано відповідачем.

З огляду на викладене та враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а тому у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ АБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10080, 20 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника стосовно стягнення з відповідача процентів у розмірі визначеному в анкеті-заяві у розмірі 3% щомісячно, оскільки позивачем не заявлялися вимоги щодо стягнення заборгованості по нарахованим процентам.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2ч.1ст.374ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 12 квітня 2006 року задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту за кредитним договором від 12 квітня 2006 року в сумі 10080,20 в іншій частині заявлених вимог слід відмовити.

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2102, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням (а.с.31). Згідно платіжного доручення від 17.06.2020 року скаржником понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2881, 50 грн (а.с. 93).

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до частини першої статті 141ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 585, 41 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; , заборгованість за кредитним договором № б/н від 12 квітня 2006 року у сумі 10080 (десять тисяч вісімдесят) грн. 20 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у розмір 585(п`ятсот вісімдесят п`ять) грн 41 коп.

В задоволенні заявлених вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит, пені, штрафів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 20 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді: