ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 522/3693/15-ц

провадження № 61-39735ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

позивач за об`єднаним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідачі за об`єднаним позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником - адвокатом Носкіною Іриною Миколаївною, на постанову апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року, прийняту колегією у складі суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Сєвєрової Є. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 червня 2011 року в місті Одесі на перехресті вулиць Канатна та Італійський бульвар сталася дорожньо-транспортна пригода за участю керованого ОСОБА_3 автомобіля марки «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить позивачу, та керованого ОСОБА_2 автомобіля марки «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Пославшись на вину водія ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 після уточнення вимог просив стягнути з ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням належного йому автомобіля марки «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 127 746,94 грн майнової шкоди, інфляційні втрати в сумі 28 104,32 грн, 3% річних в сумі 2 225,94 грн та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 10 червня 2011 року в місті Одесі на перехресті вулиць Канатна та Італійський бульвар сталася дорожньо-транспортна пригода за участю керованого ним автомобіля марки «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та керованого ОСОБА_3 автомобіля марки «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вказував на те, що винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є водій ОСОБА_3 , який керував належним ОСОБА_1 автомобілем «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без документів на право управління транспортним засобом.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням належного йому автомобіля «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 30 634,96 грн та 10 000 грн на відшкодування моральної.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2015 року позови ОСОБА_2 та ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанції та мотиви їх прийняття

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 25 жовтня 2016 року, ухваленим у складі судді Нікітіної С. Й., у задоволенні позовів відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовів, суд першої інстанції виходив з того, щопід час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10 червня 2011 року, мала місце взаємодія кількох джерел підвищеної небезпеки. Сторонами не надано доказів вини учасників дорожньо-транспортної пригоди та не вчинено жодних процесуальних дій, направлених на встановлення особи, винної у даній в дорожньо-транспортній пригоді.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року скасовано в частині вирішення позову ОСОБА_1 , справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

Короткий зміст останнього судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року рішення Приморського районного суду міста Одеси від 25 жовтня 2016 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, відшкодування моральної шкоди скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди 116 890,54 грн, інфляційні втрати за період з 12 січня 2012 року до 1 березня 2015 року в сумі 25 715,26 грн, 3% річних від простроченої суми за період з 3 червня 2014 року до 1 березня 2015 року в сумі 2 225,94 грн, а всього 144 831,74 грн, а також 5 000 грн на відшкодування моральної.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у відповідній частині та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , апеляційний суд вказував на те, що обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10 червня 2011 року, сторонами не оспорюються, як і не оспорюється, що її учасниками були водій ОСОБА_3 , який керував належним ОСОБА_1 автомобілем «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та водій ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Суд апеляційної інстанції зазначав, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2 , який порушив вимоги пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху, що підтверджується належними доказами, які містяться в матеріалах справи, в тому числі й постановою суду у справі про адміністративне правопорушення. Оскільки діє презумпція вини завдавача шкоди і ОСОБА_2 як особа, до якої як до завдавача шкоди заявлено вимоги, не довів, що шкоди завдано не з його вини, підстави для звільнення ОСОБА_2 від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду (майнову та моральну) відсутні. Також вказував, що призначену судову автотехнічну експертизу для встановлення механізму дорожньо-транспортної пригоди та відповідності дій учасників такої пригоди Правилам дорожнього руху проведено не було і при повторному перегляді справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 відповідне клопотання не заявляв, відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 не спростував презумпцію вини завдавача шкоди належними, допустимим, достовірними та достатніми доказами.

У частині вирішення позову ОСОБА_2 суд апеляційної інстанції справу не переглядав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У липні 2018 року представник ОСОБА_2 - адвокат Носкіна І. М. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила постанову апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, постанова апеляційного суду ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник вказувала на невстановлення апеляційним судом фактичних обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, ненадання належної оцінки зібраним у справі доказам, що, на її думку, призвело до неправильного вирішення справи. Також зазначала, що висновки, викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають обставинам справи, оскільки належних і допустимих доказів вини ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди матеріали справи не містять, тому правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої останньому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не було.

Крім того, заявник наголошує, що апеляційний перегляд справи відбувся без участі ОСОБА_2 та його представників, незважаючи на подані представниками клопотання про відкладення розгляду справи з поважних причин. Так, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 надав суду клопотання про відкладення справи у зв`язку із занятістю в іншому судовому засіданні, на підтвердження чого надав судову повістку, а представник ОСОБА_5 надала суду копію наказу про відрядження. Вважає, що такими діями суд апеляційної інстанції позбавив ОСОБА_2 можливості захистити свої права належним професійним чином і реалізувати свої процесуальні права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Провадження в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 5 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі і цією ж ухвалою зупинено виконання постанови апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи

Судами встановлено, що 10 червня 2011 року біля 20 год20 хв на перехресті вулиць Канатної та Італійського бульвару в м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були водій ОСОБА_3 , що керував належним ОСОБА_1 автомобілем «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та водій ОСОБА_2 , що керував автомобілем «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 5 січня 2012 року провадження у адміністративній справі відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Мотивувальна частина цієї постанови містить висновок про неможливість на підставі наданих суду доказів встановити вину будь-кого з водіїв у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 7 лютого 2012 року за апеляційною скаргою ОСОБА_3 вказана постанова Приморського районного суду міста Одеси від 5 січня 2012 року залишена без змін. Виключено з її мотивувальної частини висновок про неможливість встановлення вини будь-кого з водіїв у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 не складався.

Згідно з висновком № 138 від 21 липня 2011 року експертного автотоварознавчого дослідження визначення розміру майнової шкоди, завданої власнику автомобіля «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, розмір майнової шкоди визначено в сумі 116 890,54 грн.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 25 вересня 2014 року за клопотанням представника ОСОБА_2 призначено судову автотехнічну експертизу. Згідно з повідомленням № 5741 від 22 грудня 2014 року судового експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз клопотання експерта про надання для огляду об`єктів дослідження не виконано, експертизу не проведено.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з частиною третьою статті З ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-IX від 15 січня 2020 року касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК Україниу редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до частин першої і другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що винною у дорожньо-транспортній пригоді особою є ОСОБА_2 , що підтверджується належними і допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи, а тому майнова шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується ним як винною особою.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Визначаючи відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн, суд апеляційної інстанції виходив з неспростованої вини відповідача, а також із засад розумності, виваженості та справедливості.

Касаційний суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, оскільки вважає, що до таких висновків суд дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи касаційної скарги про невстановлення апеляційним судом фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, та ненадання належної оцінки зібраним у справі доказам касаційний суд відхиляє, оскільки встановлені апеляційним судом обставини, мотиви часткового задоволення позову ОСОБА_1 та результати оцінки доказів апеляційний суд повно відобразив у судовому рішенні.

Доводи заявника про порушення норм процесуального права, так як апеляційний перегляд справи відбувся без участі ОСОБА_2 та його представників, незважаючи на подані представниками клопотання про відкладення розгляду справ з поважних причин, касаційний суд також відхиляє.

Статтею 372 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час перегляду справи в апеляційному порядку, визначено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Врахувавши, що ОСОБА_2 та його представники належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними зворотними повідомленнями, які містяться в матеріалах справи, апеляційний суд вважав, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлених обставин справи та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте в силу вимог статті 400 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов?язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Щодо поновлення виконання судового рішення

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

За таких обставин касаційний суд поновлює виконання постанови апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК Україниякщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, статтею 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником - адвокатом Носкіною Іриною Миколаївною, залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року залишити без змін і поновити її виконання.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. О. Кузнєцов В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов