Справа № 134/489/19
Провадження № 22-ц/801/1758/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Швець Л. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 рокуСправа № 134/489/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Шемети Т.М., Стадника І.М.

при секретарі: Богацькій О.М.

учасники справи :

заявник скарги ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи державний виконавець Крижопільського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) Слободян Іван Миколайович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Крижопільського районного суду від 17.08.2020 року, постановлену в приміщенні того ж суду під головуванням судді Швець Л.В., за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Крижопільського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) Слободяна Івана Миколайовича,-

В с т а н о в и в :

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця Крижопільського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) Слободяна І.М. Вказав, що рішенням Крижопільського районного суду від 26.02.2020 року позов ОСОБА_2 до нього та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди задоволений частково, стягнуто на користь ОСОБА_2 з ПАТ «НАСК «Оранта» 25876,7 грн., а з нього 24061,91 грн.; вирішено питання розподілу судових витрат. Повний текст рішення складений 02.03.2020 року. На підставі вказаного рішення, 31.03.2020 року Крижопільський районний суд видав ОСОБА_2 виконавчий лист з відміткою про те, що рішення суду набрало законної сили 27.03.2020 року. Постановою державного виконавця від 07.04.2020 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа. Посилаючись на те, що рішення Крижопільського районного суду від 26.02.2020 року на момент винесення постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, не набрало законної сили, в зв`язку з чим, виданий виконавчий лист підлягав поверненню стягувану без виконання, просив суд визнати дії державного виконавця Слободяна І.М. щодо прийняття до виконання вищевказаного виконавчого листа незаконними і зобов`язати останнього повернути спірний виконавчий лист без виконання до Крижопільського районного суду

Ухвалою Крижопільського районного суду від 17.08.2020 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить її скасувати, а по справі ухвалити нове судове рішення, яким його скаргу задовольнити. Зазначив, що суд невірно оцінив докази, що мають значення для розгляду справи, а саме не прийняв до уваги те, що виконавчий лист виданий до набрання рішенням суду законної сили, оскільки він виданий 31.03.2020 року, а 02.04.2020 року на вказане рішення він подав апеляційну скаргу. Крім того зазначив, що він повідомив державного виконавця про відкриття апеляційного провадження на рішення, що підлягало виконанню та надав йому копію відповідної ухвали Вінницького апеляційного суду. Вказав, що висновки суду про те, що відкрите виконавче провадження може бути лише зупинене за наявності законних підстав і повернення виконавчого листа до суду законом не передбачено, здійснені без посилання на норми закону і не відповідають положенням ЗУ «Про виконавче провадження». Зазначив, що районний суд мав всі підстави витребувати виконавчий лист з Крижопільського ВДВС без виконання.

У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець Слободян І.М. вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, а вимоги апеляційної скарги безпідставними. Зазначив, що рішення Крижопільського районного суду від 26.02.2020 року, що перебувало на виконанні, залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 01.06.2020 року, а стягнення з ОСОБА_1 у виконавчому провадженні здійснювались взагалі 16.06.2020 року та 09.07.2020 року. Додатково вказав, що 23.07.2020 року ОСОБА_1 добровільно погасив частину заборгованості в розмірі 15000 грн. і залишок його заборгованості у виконавчому провадженні складає 4889,91 грн.

Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, ухвалу суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, заявлених вимог та підстав скарги, суд апеляційної інстанції вважає що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ,позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції . Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане рішення цим вимогам відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у державного виконавця Слободяна І.М. Крижопільського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) перебуває виконавче провадження ВП №61730259 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 спричинену шкоду в розмірі 24061,91 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 379,20 грн., яке відкрито 07.04.2020 року.

27.04.2020 року державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. В матеріалах виконавчого провадження містяться квитанції, які підтверджують виплату ОСОБА_1 більшої половини розміру стягуваних коштів.

Із матеріалів цивільної справи № 134/489/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПАТ «Національна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, судом встановлено, що повний текст рішення суду від 26.02.2020 року був виготовлений та проголошений 02.03.2020 року і на яке ОСОБА_1 02.04.2020 року подав апеляційну скаргу. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14.04.2020 року відкрито апеляційне провадження у вказаній справі та постановою від 01.06.2020 року апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 26.02.2020 року - без змін.

Також, суд встановив, що в матеріалах виконавчого провадження ВП №61730259 відсутні докази повідомлення боржником ОСОБА_1 до державного виконавця Крижопільського РВ ДВС Слободяна І.М. про відкриття Вінницьким апеляційним судом апеляційного провадження по цивільній справі № 134/489/19 про відшкодування шкоди за рішенням, що підлягає виконанню.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що в діях державного виконавця під час виконання судового рішення не встановлені підстави для визнання його дій неправомірними та порушень прав скаржника, а повернення відкритого виконавчого провадження без виконання до суду, який видав виконавчий документ Законом не передбачено.

Суд вірно встановив обставини справи, належним чином перевірив їх доказами, які оцінив в порядку ст. 89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Як вбачається з матеріалів скарги, виконавчий лист від 31.03.2020 року, виданий Крижопільським районним судом, був пред`явлений до виконання стягувачем ОСОБА_2 .

Частиною 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Отримавши до виконання виконавчий лист, що містить всі необхідні реквізити виконавчого документа - найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала, дата прийняття і номер рішення, згідно з яким він виданий, повне найменування стягувача та боржника з зазначенням їх даних, резолютивну частину рішення суду та дату набрання рішенням законної сили, державний виконавець не мав законних підстав для повернення такого листа без прийняття до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, ОСОБА_1 з вимогою про визнання виконавчого документ таким, що не підлягає виконанню, до суду не звертався.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця посилаючись на незаконність дій державного виконавця, однак незаконність дій державного виконавця не довів.

Доводи апеляційної скарги про те, що дії державного виконавця є незаконними, оскільки останній будучи обізнаним про відкриття апеляційного провадження, не повернув виконавчий лист стягувачу без виконання, є необґрунтованими у зв`язку з наступним.

Із технічного запису судового засідання суду першої інстанції вбачається, що державний виконавець дійсно підтвердив те, що скаржник повідомив його про відкриття Вінницьким апеляційним судом провадження за його апеляційною скаргою на рішення, що підлягає оскарженню. Однак, скаржник ОСОБА_1 зробив це в усній формі, а письмового повідомлення про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій не надав, в результаті чого державний виконавець не міг повернути виконавчий лист стягувачу.

В ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час предявлення виконавчого листа до виконання) передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю. У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Згідно ч. 4 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Як вбачається з матеріалів скарги, в них відсутні підтвердження належного письмового повідомлення державного виконавця про відкриття апеляційного провадження на рішення, що підлягає виконанню.

Постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №61730259 щодо виконання рішення суду від 26.02.2020 року винесена 07.04.2020 року, а апеляційне провадження на рішення суду, що підлягає виконанню, відкрито 14.04.2020 року. Крім того, на підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 01.06.2020 року, якою залишено без змін рішення районного суду від 26.02.2020 року, останнє набрало чинності, а тому підлягає виконанню і права заявника скарги боржника у виконавчому провадженні в цілому не порушені.

Таким чином, відкриття виконавчого провадження державним виконавцем на підставі виконавчого документа з відміткою про набрання законної сили рішенням суду, що підлягає виконанню, до відкриття апеляційного провадження у зв`язку з його оскарженням, вказує про відсутність у діях державного виконавця ознак незаконності та порушення прав скаржника.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про необхідність зобов`язати державного виконавця повернути виконавчий лист до суду без виконання, оскільки хоча ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, однаку для ухвалення такої вимоги суд має встановити обґрунтовані підстави для вчинення таких дій, що при розгляді даної скарги встановлені не були.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, апеляційний суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Встановивши, що виконання рішення суду державним виконавцем Крижопільського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) Слободяном І.М. не порушує прав та свобод ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні його скарги.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Крижопільського районного суду від 17.08.2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : С. Г. Копаничук

Судді : Т. М. Шемета

І. М. Стадник