Справа № 185/3568/20
Провадження № 2/185/2585/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2020 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Перекопського М.М.,
за участю секретаря судового засідання Кривозуб А.А., позивача,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником вищевказаної квартири, в якому зареєстровано відповідача. З листопада 2012 року відповідач не проживає за зареєстрованим місцем проживання. Всі зобов`язання за витрати з обслуговування квартири та комунальних послуг позивач взяла на себе. Посилаючись на положення ч.2 ст. 405 ЦК України, позивач просить задовольнити позовні вимоги.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала суду усні пояснення, які відповідають змісту позовних вимог.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав.
Суд ухвалює провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст.280-282 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача, ознайомившись з письмовими доказами, повно та всебічно дослідивши всі обставини справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.3 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 17 березня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Білоножко А.Г. та зареєстрованого за № 203 (а.с.4-5).
Як вбачається з довідки про реєстрацію місця поживання особи від 15.06.2020 № 635, відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).
За приписами частини другої статті 405 Цивільного кодексу України, на яку в позовних вимогах посилався позивач, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В підтвердження того, що відповідач з листопада 2012 року не проживає за своїм зареєстрованим місцем проживання, позивач додала до позову акт ОСББ «Сташкова, 23» від 17.03.2020 року (а.с.8). З надано акта вбачається, що мова йде про ОСОБА_4 , але відповідачем є ОСОБА_3 , тобто інша особа. Інших доказів непроживання відповідача у квартирі позивачем не надано, клопотань про долучення письмових доказів до матеріалів справи від позивача не надходило, клопотань про виклик свідків також позивачем не заявлялося, хоча остання мала таке право та можливість.
Отже, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що відповідач є членом сім`ї власника житла, чи встановлено домовленість на проживання між ним і власником житла, як це передбачено у статті 405 ЦК України.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом, слід відмовити за недоведеністю.
Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на позивача.
Керуючись ст.ст.2,12,19,81,89,263,265,280-282 ЦПК України, суд
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16 листопада 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя М. М. Перекопський