Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нікандрової С.О., секретар судового засідання Дудка Н.В., за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Железняк В.К., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Лисенко І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначила, що 04 жовтня 1997 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, актовий запис №143. В останні роки між подружжям склалися погані відносини, виникали сварки та конфліктні ситуації, під час яких ОСОБА_2 застосовував до позивача та дітей фізичне насилля. 02.03.2019 року ОСОБА_2 не пустив позивача ОСОБА_1 та неповнолітню доньку до квартири за місцем постійного проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , та подав позов до суду про розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги, що у добровільному порядку відповідач не погоджується на поділ майна набутого під час шлюбу, позивач ОСОБА_1 в уточненій позовній заяві просила поділити майно, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а саме: двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 379 250 грн., грошові кошти (заощадження) в сумі 13 тисяч доларів США, що дорівнює 326 430 грн., які зберігалися в АТ КП «Приватбанк» за договором Стандарт рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , отримані в касі банку 28.02.2019 року та привласнені ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , придбаної ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 05.06.1998 року, посвідченого Товарною біржею «Контакт», та 15.06.1998 року зареєстрованого Василівським районним бюро технічної інвентаризації Запорізької області; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача Ѕ частину грошових коштів (заощаджень) в сумі 163 215,00 грн., що еквівалентне 6500 доларів США. Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача грошову компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля DACIA Logan, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 130 000 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача грошову компенсацію вартості Ѕ частини капітального гаражу № НОМЕР_3 в обслуговуючому кооперативі «Товариство індивідуальних

автогаражів-3» в сумі 17 500 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 4 623,17 грн.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 року у цивільній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 28 травня 2019 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів.

Ухвалою суду від 16 серпня 2019 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 та представника позивача адвоката Железняк В.К. про витребування доказів.

Ухвалою суду від 24 вересня 2019 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів.

17 лютого 2020 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовних вимог.

Ухвалою суд від 17 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Железняк В.К. позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених в позові.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача адвокат Лисенко І.Ю. заявлені позовні вимоги визнали частково, не заперечували проти визнання за позивачем права власності на Ѕ частину двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Проти задоволенні іншої частини позовних вимог заперечували, зазначивши, що грошові кошти (заощадження) в сумі 13 тисяч доларів США, які зберігалися в АТ КП «Приватбанк» за договором Стандарт, рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , були отримані 28 лютого 2019 року в касі банку саме позивачем, і доказів того, що зазначені кошти були передані відповідачу ОСОБА_2 матеріали справи не містять. З вимогами про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача компенсації вартості Ѕ частини автомобіля DACIA Logan, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 130 000 грн. також не погодилися, мотивуючи тим, що угода купівлі-продажу автомобіля відбулася в період перебування у шлюбі зі згоди позивача,а отримані кошти були поділені між сторонами. Також не погодилися з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача грошової компенсації вартості Ѕ частини капітального гаражу № НОМЕР_3 в обслуговуючому кооперативі «Товариство індивідуальних авто гаражів-3» в сумі 17 500 грн., мотивуючи тим, що заява про вступ до членів гаражного кооперативу, яка наявна в матеріалах справи, не підтверджує, що відповідач ОСОБА_2 має право власності на гараж № НОМЕР_3 в обслуговуючому кооперативі «Товариство індивідуальних автогаражів-3».

Розглянувши надані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Пленум Верховного Суду України у пункті 23 Постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які

види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Судом встановлено, що сторони в справі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 04 жовтня 1997 року у виконавчому комітеті Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, актовий запис №143.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 27 серпня 2019 року у справі№311/916/19 шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , який було зареєстровано 04 жовтня 1997 року виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, актовий запис №143, розірвано.

Між сторонами існує спір щодо поділу наступного майна:

- двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 ;

- грошові кошти (заощадження) в сумі 13 тисяч доларів США, що дорівнює 326 430 грн., які зберігалися в АТ КП «Приватбанк» за договором Стандарт рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 ;

- автомобіль DACIA Logan, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- капітальний гараж № НОМЕР_3 в обслуговуючому кооперативі «Товариство індивідуальних автогаражів-3»

Матеріалами справи підтверджується, що під час шлюбу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 1998 року, посвідченого Товарною біржею «Контакт», придбав двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка 15 червня 1998 року зареєстрована Василівським районним бюро технічної інвентаризації Запорізької області на відповідача ОСОБА_2 .

Отже, зазначену квартиру сторони набули за час дії Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України).

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Відповідно до вимог статті 22 КпШС України майно, набуте подружжя в період шлюбу, є їх спільної сумісною власністю, і кожен із подружжя має право володіти, користуватися та розпоряджатися ним.

Вимогами статей 28, 29 КпШС України визначено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Якщо

між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Отже, зазначена квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, будь-якої домовленості між сторонами не існує, як не існує шлюбного контракту або договору, відповідач під час судового розгляду не заперечував, що зазначена квартира є об`єктом спільної сумісної власності, а тому частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними і повинні бути визначені в розмірі Ѕ за кожним.

Відповідно до ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст.60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року справа №372/504/17.

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з ч.1 ст. 69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 статті 70 СК визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.71 СК майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому беруться до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є

рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК. Вартість майна, яке підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з його дійсної вартості на час вирішення спору.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Частиною 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Вирішуючи питання поділу автомобіля DACIA Logan, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що під час шлюбу 02 листопада 2017 року ОСОБА_2 було придбано автомобіль DACIA Logan, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

06 березня 2019 року за договором купівлі-продажу автомобіль DACIA Logan, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , було відчужено ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 .

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені статтею 65 СК України.

Відповідно до ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 ст.65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У відповідності до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном.

Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя Ѕ частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Між сторонами не було погоджено вартість автомобіля DACIA Logan, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 . В позовній заяві позивач зазначила вартість автомобіля в сумі 260 000 грн., при цьому будь-яких доказів на підтвердження вартості автомобіля не надала, під час підготовчого судового засідання позивач та її представник

клопотань про призначення судової експертизи не заявляли. Одночасно з тим, судом встановлено, що на момент розгляду справи відповідач ОСОБА_2 здійснив відчуження зазначеного автомобіля за договором купівлі-продажу від 06.03.2019 року за 115 850 грн.

Виходячи із суми виручених грошових коштів, які були передані відповідачу ОСОБА_2 за проданий автомобіль, та з урахуванням вимог ч.1 ст.31 ЦК України укладений відповідачем правочин вчинений стосовно цінного майна, оскільки виходить за межі дрібного побутового правочину.

Як зазначено в п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Суд дійшов висновку про те, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, набутий за час шлюбу, що не заперечується сторонами, є цінним майном та неподільною річчю. Проте відповідач здійснив його продаж іншій особі без згоди позивачки, як другого з подружжя.

Оскільки вищевказаний автомобіль, який є спільним сумісним майном подружжя, було відчужено відповідачем ОСОБА_2 без згоди дружини, а доказів того, що отримані ним кошти було використано в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, суд на підставі досліджених доказів дійшов висновку про стягнення в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля DACIA Logan, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 57 925 гривень, від суми яка отримана відповідачем в результаті відчуження автомобіля за договором купівлі-продажу від 06.03.2019 року в сумі 115 850 грн.

Крім того, згідно з листа ОК «Товариство індивідуальних автогаражів-3» від 22 серпня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 в період часу з 04.08.2018 року по 07.03.2019 року на підставі його заяви був членом кооперативу в обслуговуючому кооперативі «Товариство індивідуальних автогаражів-3» і за ним був зареєстрований гаражний бокс № НОМЕР_3 , після чого на підставі відповідної заяви його було виключено з членів кооперативу.

Одночасно з цим, матеріали справи не містять даних про те, що відповідач ОСОБА_2 був власником нерухомого майна - капітального гаражу № НОМЕР_4 в ОК «ТІАГ-3», або будівельних матеріалів, або в передбаченому Статутом ОК «ТІАГ-3» здійснював пайові внески в ОК «ТІАГ-3» у вигляді грошових коштів в сумі 35 000 грн.

Враховуючи, що в позовній заяві предметом поділу є капітальний гараж № НОМЕР_3 в обслуговуючому кооперативі «Товариство індивідуальних автогаражів-3», а будь-які докази того, що зазначений гараж було введено в експлуатацію і здійснено реєстрацію права власності на нерухоме майно - капітальний гараж № НОМЕР_4 в ОК «ТІАГ-3» в матеріалах справи відсутні, що на думку суду виключало можливість придбання та відчуження ОСОБА_2 зазначеного гаражу як об`єкта нерухомого майна, тому підстав для задоволення позову в цій частині суд не вбачає.

Також судом встановлено, що в період шлюбу, а саме 25 січня 2017 року

ОСОБА_1 в АТ КП «Приватбанк» було відкрито депозитний рахунок № НОМЕР_1 за договором Стандарт строковий 3 місяці, на якому на дату закінчення строку дії договору 16 лютого 2019 року зберігалися грошові заощадження (кошти) в сумі 13 015,93 грн.

Згідно квитанції від 28 лютого 2019 року грошові кошти в сумі 13 000 доларів США були отримані позивачем ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 лютого 2019 року в касі ПриватБанку.

Також встановлено, що 21.3.2019 року позивач ОСОБА_1 зверталася до Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області з заявою про те, що 19.02.2019 року вона передала своєму чоловікові ОСОБА_2 спільні гроші в сумі 12972 доларів США, та він не повертає їй її частину, яка внесена до Журналу єдиного обліку за №945, і за якою не було встановлено порушення законодавства та прийнято рішення про припинення подальшої перевірки. Зазначене рішення позивачем ОСОБА_1 оскаржене не було.

Будь-яких доказів того, що зазначені грошові кошти, які зберігалися на депозитному рахунку і зняті позивачем, були передані останньою відповідачу ОСОБА_2 матеріали справи не містять, отже відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача Ѕ частини грошових коштів (заощаджень) в сумі 163 215,00 грн., що еквівалентне 6500 доларів США.

Документально підтверджена сплата позивачем ОСОБА_1 судового збору в розмірі 4623,17 грн. за позовні вимоги майнового характеру, які задоволені частково на суму 247 550 грн. Отже, керуючись ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2475,50 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 280- 282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) право власності на Ѕ частину двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , придбаної ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 05.06.1998 року, посвідченого Товарною біржею «Контакт», та 15.06.1998 року зареєстрованого Василівським районним бюро технічної інвентаризації Запорізької області, а іншу Ѕ частину квартири залишити у власності ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) в рахунок компенсації Ѕ частини вартості автомобіля марки DACIA Logan, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 57 925(п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання:

АДРЕСА_1 ) витрати по оплаті судового збору у розмірі 2475 (дві тисячі чотириста сімдесят п`ять) гривень 50 копійок.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п.3 розділу ХII «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX, під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений і підписаний 19 червня 2020 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.О.Нікандрова