Номер провадження: 22-ц/813/3551/20
Номер справи місцевого суду: 522/5284/18
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи

позивачі: ОСОБА_1 , Кредитна спілка «Кредитінвест»,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Кредитної спілки «Кредитінвест» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018 року у складі судді Бойчука А.Ю.

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 , Кредитна спілка «Кредитінвест» звернулися до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення на користь кожного суми заборгованості з орендної плати за Договором оренди нежитлових приміщень в розмірі 81383,72 гривень, штрафних санкцій у розмірі 141082,35 гривень, упущеної вигоди і понесених збитків за Договором оренди № б/н від 01.06.2015 у розмірі 259920,00 гривень та на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди, заподіяної майну в розмірі 1634568,39 гривень.

Уточнивши позовні вимоги в листопаді 2018 року, позивачі остаточно просили суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати з урахуванням індексу інфляції у сумі 113864,23 гривень, річні у сумі 8463,33 гривень, штраф у сумі 2500 гривень, неустойку у сумі 38 814,52 гривень, збитки у розмірі 1 887 408,00 гривень; на користь КС «Кредитінвест» стягнути заборгованість з орендної плати з урахуванням індексу інфляції у сумі 113864,23 гривень, річні у сумі 8463,33 гривень, штраф у сумі 2500 гривень, неустойку у сумі 38814,52 гривень, збитки у розмірі 252340,00 гривень.

В обґрунтування позову позивачі посилались на те, що 01.04.2014 між співвласниками ОСОБА_3 , ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої сторони було укладено договір оренди нежитлових приміщень № 01/04 та додаткові угоди до нього б/н від 01.09.2014 та від 27.02.2015.

11.05.2017 між ОСОБА_3 та Кредитною спілкою «Кредитінвест» було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), відповідно до якого останні набули право вимоги на заборгованість з орендної плати за договором оренди №01/04 за травень та червень 2015 року, штрафні санкції за несвоєчасну сплату орендної плати за вказаним договором та штрафні санкції за порушення строків повернення приміщень Орендодавцям, а також на упущеної вигоди та понесених збитків за договором оренди № б/н від 01.06.2015. Повідомлення про це спрямовано відповідачу 12.05.2017.

Позивачі вказували, що відповідно до умов договору оренди ОСОБА_1 та ОСОБА_4 передали ОСОБА_2 нежитлові приміщення, за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 514,5 кв. м. (надалі - приміщення), з метою розміщення медичної клініки. 31.05.2015 строк дії договору оренди сплинув, однак відповідач приміщення не повернув, вільного доступу власникам не надав; у відповідача перед позивачами утворилась заборгованість з орендної плати за користування приміщенням за травень 2015 рок і червень 2015 року (до 16.06.2015). Після огляду приміщень позивачами 16.06.2015 була встановлена його невідповідність стану, в якому воно було передано на початку користування (згідно Акту приймання - передачі від 01.04.2014 до договору оренди та долученої до нього фотофіксації приміщень), у зв`язку з нанесенням істотної шкоди, яка унеможливлює використання приміщення за призначенням. Приміщенням, системі вентиляції, кондиціонування, охоронній та протипожежній системам було завдано значних пошкоджень. Крім того, позивачами зазначається про те, що в зв`язку відсутністю доступу до приміщень, позивачі втратили вигоду від того, що не змогли передати в наступну оренду приміщення ФОП - ОСОБА_5 , а також вимушено сплатили йому неустойку за неможливість передати приміщення в оренду.

Відповідач позов не визнавав, його представник у відзиві посилався на те, що орендна плата була сплачена у повному обсязі, що саме позивачі ухилялись від передачі їм орендованого приміщення, що оскільки позивачі не володіли приміщенням, то не могли його передати в наступну оренду ФОП ОСОБА_6 , і що факт завдання шкоди та збитків є недоведеним, оскільки приміщення передавались позивачами в оренду в неналежному стані.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси 03 грудня 2018 року узадоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 та КС «Кредитінвест» подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати його та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не з`ясовано, які саме поліпшення були зроблені ТОВ «Н. Бахуринський Центр Стоматологічної імплантації», чи погоджували орендодавці здійснення цих поліпшень орендованих приміщень з власниками приміщень, а також чи мають право орендар/суборендар на вилучення та/або відшкодування вартості зроблених поліпшень. Жодних дій, які б свідчили про незгоду з умовами договору оренди нежилих приміщень від 26.02.2010 ні з боку учасників товариства, ні з боку відповідача не вчинялося. Ні ОСОБА_7 , ні ТОВ «Н. Бахуринський Центр Стоматологічної імплантації», ні відповідач не мали право власності на будь-які поліпшення, зроблені у приміщеннях, та/або право на будь-яку компенсацію вартості проведених у приміщенні протягом 2010-2014 роках ремонтних робіт. Вказані роботи проводилися з порушенням умов договору оренди нежилих приміщень від 26.02.2010, а саме орендар/суборендар не отримували від орендодавців погодження на проведення ремонтних робіт у приміщеннях протягом 2010-2014 роках, не надавали на затвердження проектно-кошторисну документацію, не погоджували план виконання ремонту, що також, на думку апелянтів, позбавляє їх будь-яких прав на результати, проведених у приміщеннях ремонтних робіт. Згідно з п.3 акту прийому-передачі від 01.04.2014 сторони у порядку, передбаченому п.п.2.4 ст.2 договору оренди, дійшли домовленості, що будь-які ремонти, поліпшення приміщень залишаються орендарем у приміщеннях, у власності орендодавців, без будь-якої компенсації з боку орендодавців. Судом не з`ясований факт, чому відповідач, що власноруч підписав 27.02.2015 додаткову угоду про продовження строку дії договору оренди від 01.04.2014 до 31.05.2015, у березні 2015року нібито складає листи про те, що строк дії договору скінчився та вимагає прийняти приміщення за актом прийому-передачі. Судом не було з`ясовано чи взагалі мав місце факт направлення вищезазначених листів від відповідача на адресу власників приміщення, не з`ясував, коли саме приміщення було звільнено відповідачем. Судом необґрунтовано не взято до уваги акт обстеження від 18.06.2015, висновок №090/2015 про проведення будівельно-технічного експертного дослідження та акт прийому передачі від 16.06.2015. Позивачі клопотали про зобов`язання відповідача надати до суду докази внесення орендної плати за травень - червень 2015 року, однак судом у його задоволенні було відмовлено. Суд не застосував до вимог про стягнення упущеної вигоди і штрафних санкцій за договором оренди приміщень від 01.06.2015 положення цивільного законодавства про непорушність права власності. Судом не було надано позивачам можливості долучити в рамках підготовчого засідання додаткові письмові докази, а також надати пояснення з приводу того, що потрібен час для залучення письмових доказів. Суд закрив підготовче засідання без постановлення ухвали. Рішенням суду відмовлено у позові ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Кредитінвест», хоча остання є позивачем у справі.

У січні 2019 апелянти подали до суду клопотання про зобов`язання відповідача надати до апеляційного суду докази, що підтверджують сплату орендної плати за травень 2015 року за договором оренди нежилих приміщень №01/04 від 01.04.2014.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.02.2010 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено договір оренди нежитлових приміщень. Відповідно до п.1.1. Орендодавці передали Орендарю в оренду нерухоме майно: нежилі півпідвальні приміщення № 504 (п`ятсот чотири), загальною площею 188,9 кв. м., що знаходяться в АДРЕСА_1 та належать Орендодавцям в рівних частках на праві власності, та нежилі півпідвальні приміщення № 505 (п`ятсот п`ять), загальною площею 325,6 кв. м., що знаходяться в АДРЕСА_2 , в будинку під номером 19/21. Пунктом 1.2. Договору від 26.02.2010 року передбачено, що Приміщення передаються в оренду з метою розміщення стоматологічної клініки. 01.03.2010 року між ОСОБА_7 та ТОВ «Н.Бахуринський» Центр Стоматологічної Імплантації» було укладено договір суборенди нежитлових приміщень (далі Договір суборенди).

01.04.2014 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 з однієї сторони, та ОСОБА_2 , з іншої сторони було укладено новий договір оренди вищевказаних нежитлових Приміщень під № 01/04, строком до 31.08.2014 року, і здійснено передачу Приміщень ОСОБА_2 за актом приймання передачі 01.04.2014 з фотофіксацією стану Приміщень. (а.с.12-17,18-30 т.1). Приміщення надавались в оренду для тих же цілей, тобто для розміщення медичної клініки. 01.04.2014 ОСОБА_1 та ОСОБА_8 від імені ОСОБА_9 надали ОСОБА_2 письмову згоду на укладення договору суборенди нежилих приміщень.

01.09.2014 між орендодавцями та орендарем була укладена додаткова угода до договору оренди, якою продовжено строк оренди до 28.02.2015, а розмір орендної плати визначено у сумі 9,77 дол. США за один кв. м. орендованої площі на користь кожного орендодавця, щомісячно, в гривнях по ринковому курсу на дату платежу. (т.4 а.с.73)

27.02.2015 між тими ж сторонами була укладена додаткова угода, якою строк договору оренди продовжено до 31.05.2015 (т.1а.с.31-32).

Згідно з описами цінних листів 23.05.2015 ОСОБА_1 та ОСОБА_8 від імені ОСОБА_9 надіслали ОСОБА_2 на три адреси лист-вимогу про надання доступу до орендованих приміщень у зв`язку з закінченням строку оренди для передачі за актом приймання-передачі (т.1а.с.33-35).

Згідно з актом приймання передачі від 16 червня 2015 року, складеного за участі ОСОБА_1 та представника ОСОБА_9 , експерта ПП «ОНДЦЕД ім. Скібінського С.С.» ОСОБА_10 технічний стан орендованих приміщень визначений незадовільним, а за актом представників дільниці №5 житлово-експлуатаційного підприємства від 18 червня 2015 року в нежитлових приміщеннях №№ 504,505 відбулося залиття внаслідок пошкодження стояка центрального опалення через демонтаж устаткування. (т.1 а.с.110-116,117)

За наданим позивачем висновком будівельно-технічного експертного дослідження № 090/2015 від 08.07.2015 технічний стан нежитлових приміщень №№ 504,505 за адресою: АДРЕСА_1 - незадовільний; експлуатація елементів та конструкцій приміщень можлива тільки при умові проведення їх ремонту; причиною пошкоджень є механічний вплив проведення демонтажних робіт; розмір матеріальної шкоди визначається як вартість поновлювального ремонту і складає 1230263,41 грн. (т.1а.с.48-49)

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не доведено факту існування заборгованості по орендній платі, що відповідач вживав заходів для сповіщення і своєчасного повернення позивачам орендованого приміщення, що факт завдання шкоди орендованим приміщенням є недоведеним, а в частині упущеної вигоди та збитків не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та наслідками, що настали для позивачів.

Суд критично поставився до тверджень позивачів про те, що відповідач отримав Приміщення в стані, зазначеному в договорі, актах приймання передачі та на фото, доданих до договору оренди від 01.04.2014 року, як в такому, що первинно передано відповідачу. Суд вважав встановленим те, що фактичним власником устаткувань, обладнання, техніки та інших внутрішніх оздоблень є Товариство, яке було безпосереднім користувачем Приміщення з 01.03.2010 року, що підтверджено договором суборенди Приміщень, чисельними договорами, актами виконаних робіт тощо, доданими до матеріалів справи.

Суд вважав встановленим, що в березні та травні 2015 року ОСОБА_2 скеровував на адреси позивачів листи з повідомленням про неможливість використання приміщення після закінчення дії договору, здійснивши всі можливі вичерпні заходи щодо повідомлення позивачів про складення акту приймання передачі Приміщення та можливості Орендодавців безпосередньо висловити свої заперечення з приводу стану приміщення.

Суд критично поставився до посилання позивачів на акт прийому-передачі до Договору Оренди від 01.04.2014 року, а також на акт обстеження від 18.06.2015 року, як на факт причетності відповідача до завдання збитків у вигляді пошкодження та залиття Приміщення, визначив їх припущенням, спростованим довідкою від 29 травня 2015 року про результати проведення обстеження спірних нежитлових підвальних приміщень, складених директором ТБ «ПрофіТ» ОСОБА_11 , з фототаблицями.

Проте висновки суду першої інстанції не грунтуются на нормах матеріального права та не відповідають обставинам справи.

У відповідності зі ст. 759 ч.1,762 ч.1,5 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з пунктам 3.1.,3.2. договору оренди № 01/04 (в редакції угоди від 01.09.2014) за оренду приміщень орендар зобов`язався не пізніше кожного 5 числа місяця, за який здійснюється платіж, сплачувати орендодавцям орендну плату у сумі 9,77 дол. США за один кв. м. орендованої площі (на користь кожного по 2512,05 дол. США), щомісячно, в гривнях по ринковому курсу на дату платежу шляхом перерахування на поточні рахунки орендодавців або в готівковій формі.

Обов`язок доказування і подання доказів суду покладається на сторони, згідно зі ст.81 ЦПК України.

Разом з тим, за ст. 545 ч.1,4 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідач не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції розписку кредитора про сплату чи банківську виписку про перерахування на рахунок позивачів орендної плати за травень 2015 року. А відтак, враховуючи умови письмового договору та вищенаведені норми матеріального права, суд першої інстанції безпідставно вважав орендну плату внесеною і переклав тягар доказування отримання орендної плати на позивачів.

Згідно з п.п.2.2., 2.11 договору оренди від 01.04.2014 року строк оренди закінчується 31 травня 2015 року, включно, приміщення вважається поверненим орендодавцям з моменту підписання акту про їх фактичне повернення, яке повинно бути здійснене в строк не пізніше 5 календарних днів з моменту припинення дії договору, орендна плата сплачується орендарем по день фактичного повернення.

Згідно з актом приймання передачі від 16 червня 2015 року фактичне повернення об`єкту оренди власникам відбулося 16 червня 2015 року через відсутність реагування орендаря на вищевказані листи ОСОБА_1 та ОСОБА_8 від імені ОСОБА_9 про надання доступу до орендованих приміщень у зв`язку з закінченням строку оренди для передачі за актом приймання-передачі.

З огляду на те, що відповідач власноруч підписав 27.02.2015 додаткову угоду про продовження строку дії договору оренди спірних нежитлових приміщень № 01/04 до 31.05.2015, неможливо вважати, що уже 02 та 17 березня 2015 року ним могли складатися листи на адресу позивачів про те, що строк дії договору оренди скінчився і необхідно прийняти приміщення за актом приймання-передачі. Листи, які начебто надсилались відповідачем позивачам кур`єрською службою у березні та травні2015 року для складання актуприймання-передачі, і які начебто свідчать про відсутність вини відповідача не підтверджені описом вкладення. А тому погодившись з фактом їх надсилання позивачам, суд ґрунтував свої висновки на припущенні, що заборонено ст.81ч.6 ЦПК України. Відповідач не мав жодних перешкод з`явитися для складання акту за листами позивачів, отриманих його представником 28.05.2015. ( т.1а.с.33-35) Наданий відповідачем акт, складений у відсутності співвласників, без наявності допустимих доказів їх належного сповіщення, та без вирішення питання щодо опломбування приміщення і передачі ключів орендодавцям не може вважатися доказом виконання орендарем зобов`язання по поверненню приміщення орендодавцям за п.2.11. Договору.

Статтею 625 ч.2 ЦК України врегульовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, за змістом статті 1 Закону "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Такої правової позиції дотримується Верховний суд у постанові від 22 червня 2020 року у справі № 752/10525/16-ц.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що умовами договору оренди сторони визначили, що орендар бере на себе зобов`язання сплачувати орендну плату в сумі еквівалентній доларам США нарахована позивачами сума інфляційних втрат стягненню з відповідача не підлягає. Натомість, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню орендна плата за період з 01 травня по 16 червня 2015р. у сумі по 81383,72 грн., на користь кожного.

За період прострочення внесення орендної плати з відповідача на користь кожного з позивачів в межах заявлених позовних вимог належить також стягнути 3% річних у сумі 8463,33грн.(53154,97х3% : 365х1277+ 28228,74х3%:365х1246)( т.4 а.с.61)

Згідно зі ст. ст. 546 ч.1,548ч.1,549ч.1,550ч.1 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що у випадку несвоєчасної сплати орендної плати або сплати її не в повному обсязі орендар сплачує орендодавцю пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за весь період заборгованості, а також штраф в розмірі 5000 грн., у випадку якщо прострочення триває більше, ніж 15 календарних днів.

Відповідач порушив свої зобов`язання перед позивачами в частині своєчасного внесення оплати за оренду приміщень.

У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання по сплаті орендної плати зі сторони відповідача колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів передбачений договором штраф у сумі по 2500 грн., на користь кожного.

У відповідності зі ст.3 п.6 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність.

З огляду на те, що період прострочення повернення приміщення орендодавцям не перевищує одного місяця і становить лише 11 днів ( з урахуванням п.2.11 договору, за цей період судом стягнено орендну плату), колегія суддів вважає надмірним застосування відповідальності відповідача у виді стягнення неустойки на користь позивачів за умовами п.5.5 договору через порушення строків повернення приміщень орендодавцям. А тому у стягненні неустойки у сумі 38814,52 грн. позивачам слід відмовити.

За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з умовами договору № 01/04 від 01.04.2014 року, додатку № 1 від 01.04.2014р. до договору (акту приймання-передачі), орендодавці (позивачі) 01.04.2014 передали, а орендар(відповідач) прийняв в оренду спірні нежилі приміщення №№504,505 у технічному стані «після ремонту», тобто в придатному для експлуатації стані, оснащених фурнітурою та комунікаціями, і це підтверджено фотофіксацією та детальним описом приміщень; суперечок та претензій сторони договору не мали, засвідчивши все це своїми підписами. Згідно з п.4.3.12. орендар зобов`язався повернути приміщення у належному стані.

Статтею 776 ЦК України врегульовано, що поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак Пунктом 2.9.договору № 01/04 сторони визначили, що усі витрати пов`язані з ремонтом ( капітальним, поточним) приміщень (переплануванням) несе виключно орендар; орендар не має право вимагати відшкодування будь-яких таких витрат або зарахування їх вартості в рахунок орендної плати за цим договором. Аналогічні норми містились також у п.2.9.договору оренди нежилих приміщень від 26.02.2010р., укладеного з ОСОБА_7 (т.3а.с.13)

Вказаний договір № 01/04 з усіма додатками належно погоджений і підписаний сторонами, у судовому порядку недійсним не визнавався, а тому у суду першої інстанції не було підстав критикувати в цій частині ствердження позивачів, та вважати власником капітальних змін, внутрішніх оздоблень орендованих приміщень суборендаря з 01.03.2010, і посилатись на договір суборенди та інші підрядні договори, акти виконаних робіт тощо, з огляду на те, що за ст.204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Статтею 778 ЦК України передбачено право наймача поліпшити річ, яка є предметом найму зі згоди наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

У п. 2.4. договору № 01/04 сторони визначили, що відокремлені без заподіяння шкоди поліпшення, які будуть виконані Орендарем в приміщеннях, після припинення дії цього договору залишаються у власності орендаря, якщо інше не буде встановлено домовленістю сторін; поліпшення, які неможливо відокремити від приміщень без заподіяння їм шкоди залишаються в приміщеннях без будь-якої компенсації з боку орендодавців.

Згідно з п.2.5. Договору оренди нежилих приміщень № 01/04 від 01.04.2014 року сторони договору домовились, що у випадку припинення дії договору (незалежно від термінів та причин припинення), обладнання (кондиціонери, оргтехніка, меблі тощо), що було встановлено Орендарем в Приміщеннях, залишається у власності Орендаря і може бути ним демонтоване та вивезено з Приміщень своїми силами.

У акті приймання-передачі сторони також погодили, що після припинення строку дії договору оренди, скляні двері в приміщенні можуть бути зняті Орендарем за умови збереження цілісності конструкції стін, та виконання косметичного ремонту двірних пройомів, в місцях зняття двірних конструкцій.

За приписами ст. 785 ч.1 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Судом встановлено і вбачається із акту від 16.06.2015, акту від 18.06.2015 та фотофіксації стану нежилих приміщень, всупереч вищенаведеним вимогам закону та умовам договору, орендар після спливу договору оренди залишив орендоване приміщення в непридатному для експлуатації стані зі слідами демонтажу та значних пошкоджень гіпсокартону, стін, підлоги, підвіконь, дверних блоків, системи електропостачання тощо (т.1 а.с.110-116,75-84). Висновком будівельно-технічного експертного дослідження № 090/2015 від 08.07.2015 технічний стан належних позивачам нежитлових приміщень №№ 504,505 за адресою: АДРЕСА_1 - незадовільний; експлуатація елементів та конструкцій приміщень можлива тільки при умові проведення їх ремонту; причиною пошкоджень є механічний вплив проведення демонтажних робіт; розмір матеріальної шкоди визначено як вартість поновлювального ремонту і складає 1230263,41 грн. (т.1а.с.48-49)

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним.

У статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У розумінні цієї статті збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил вищевказаної статті, оскільки її першою частиною визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За правилами статті 1166 ЦК України, що регламентує загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв`язок між ними та вину заподіювача шкоди.

У правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди, яким є відповідач. Позивачем надані суду письмові докази, зокрема вищезгадані акти від 16 та 18 червня 2015р., висновок будівельно-технічного експертного дослідження № 090/2015 від 08.07.2015, які підтверджують склад цивільного правопорушення, і відповідач, як заподіювач шкоди належними і допустимими доказами їх не спростував. Довідка від 29 травня 2015 року про результати проведення обстеження спірних нежитлових підвальних приміщень, складених директором ТБ «ПрофіТ» ОСОБА_11 , задля оцінки об`єкта нерухомості, з фототаблицею із 3-х фото, є неінформативною, поверховою і такою, що належного судово-експертного дослідження стану приміщень уповноваженою особою, у т. ч. в період до отримання до них доступу позивачами, не містить. (т.3 а.с.396-399)

Зважаючи на викладене, в межах заявлених позовних вимог з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 , яка є власником Ѕ частини нежилих приміщень, підлягає стягненню відшкодування шкоди, завданої належному їй нерухомому майну, у розмірі 615131,71 грн. (що є 1/2 частиною від суми 1230263,41 грн. за висновком експерта).

У решті вимоги щодо відшкодування вартості відновлювальних робіт та матеріалів з відновлення систем вентиляції та кондиціювання у сумі 262952 грн. та з відновлення охоронної і пожежної систем у сумі 141352,98 грн., з урахуванням вищенаведеного п.2.5. Договору, за яким обладнання (кондиціонери…), тобто віддільні поліпшення залишаються орендарю, належними і допустимими доказами позивачем не доведені. Експертне дослідження здійснене уповноваженою особою, за яким можна було б визначити наявність складу цивільного правопорушення, в зазначеній частині відсутнє. Надані позивачем суду першої інстанції кошториси по поновленню системи вентиляцїї та кондиціювання, охоронної та пожежної систем, а також надані суду апеляційної інстанції докази їх проектування, монтажу та оплати, здійснені в 2016-2019р.р., тобто через значний проміжок часу після складення акту приймання-передачі від 16 червня 2015 року, достатніми доказами вважатися не можуть.

Доводячи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів.

Крім того, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків, у тому числі у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Отже, при обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов`язок щодо доведення розміру тих доходів, які особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на позивача.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на особу обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними.

Позивач повинен довести також те, що він міг i повинен був отримати визначені доходи, i тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною i достатньою причиною, яка позбавила його можливості їх отримати.

Вбачається, що станом на 01 червня 2015 року позивачі не володіли орендним приміщенням, не мали до нього доступу, не були спроможними надати його для огляду новому орендарю задля досягнення з ним угоди щодо якості речі, справності, комплектності, особливостей, можливості використання за призначенням, розміру орендної плати тощо (ст.ст.760,762,767,773 ЦК України). У зв`язку з чим колегія суддів не приймає до уваги як реальний договір оренди нежилих приміщень від 01.06.2015, укладений позивачами з ФОП ОСОБА_6 , та відповідно квитанції про сплату на його користь штрафних санкцій.

Згідно зі ст.786 ЦК України до вимог про відшкодування збитків у зв`язку з пошкодженням речі, яка була передана у користування наймачеві, а також до вимог про відшкодування витрат на поліпшення речі застосовується позовна давність в один рік. Перебіг позовної давності щодо вимог наймодавця починається з моменту повернення речі наймачем, а щодо вимог наймача - з моменту припинення договору найму. Проте за ст. 267 ч.3 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Разом з тим, у суді першої інстанції відповідач та його представник про застосування строку позовної давності не заявляли. Протилежні доводи відповідача з цього приводу не відповідають матеріалам справи та технічному запису.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року - скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з мотивів та підстав, наведених вище.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Кредитної спілки «Кредитінвест» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 , Кредитної спілки «Кредитінвест» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_12 : орендну плату - 81383,72 грн., штраф - 2500 грн., 3% річних - 8463,33 грн., на відшкодування майнової шкоди - 615131,71 грн., на користь Кредитної спілки «Кредитінвест»: орендну плату - 81383,72 грн., штраф - 2500 грн., 3% річних - 8463,33 грн.

В решті вимог ОСОБА_1 , Кредитної спілки «Кредитінвест» до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: