Провадження № 2/760/6295/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Козленко Г.О.,

за участю секретаря - Король О.О.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства енергетики України про визнання недійсним наказу про припинення повноважень, поновлення повноважень та поновлення на роботі,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із зазначеним позовом, в якому просить:

- визнати недійсним Наказ Міністерства енергетики України №76 к/к від 02.07.2020 «Про припинення повноважень ОСОБА_1 »;

- визнати недійсним Наказ Міністерства енергетики України від 02.07.2020 №77 к/к «Про призначення виконуючого обов`язки генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська»;

- поновити повноваження позивача, Генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», а також поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді Генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» згідно укладеного з ним контракту;

- судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 24.06.2019 між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України та позивачем укладено контракт з керівником Державного підприємства «Краснолиманська» терміном на 3 роки до 23.06.2022.

На підставі вищезазначеного контракту, позивача призначено на посаду генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська».

Наказом Міністерства енергетики України №76 к/к від 02.07.2020 повноваження позивача припинені на підставі п.5 ст.41 КЗпП України, без вказівки щодо звільнення з посади та вихідної допомоги.

На думку позивача, відповідачем застосовані правові підстави як додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов, до яких не відноситься позивач.

Зокрема ОСОБА_1 вважає, що оскаржувальний наказ про його звільнення видано не у спосіб та у порядку встановленому законом, оскільки останній підписаний виконуючим обов`язки Міністра Буславець О.А., а не особисто Міністром.

Наказом Міністерства енергетики України від 02.07.2020 №77 к/к «Про призначення виконуючого обов`язки генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» призначено ОСОБА_2 з 03.07.2020 виконуючим обов`язки генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська».

Оскаржуваний наказ про звільнення позивача був прийнятий без попередньої згоди на це відповідного профспілкового органу. В наказі не зазначено, за яких певних умов, було прийнято рішення про припинення повноважень ОСОБА_1 .

Пункт 5 частини 1 статті 41 КЗпП України стосується реалізації трудових відносин винятково із такою категорією працівників, як посадові особи та визначається у взаємовідносинах керівників та засновників господарських товариств з метою належного контролю за використанням коштів, інвесторів у таких товариствах, а отже й суб`єкт щодо якого можна застосувати вказану норму, є спеціальним, і таким суб`єктом керівник державного підприємства не є.

13.07.2020 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики України про визнання недійсним наказу про припинення повноважень, поновлення повноважень та поновлення на роботі.

Відповідачем у справі до суду було подано відзив, відповідно до якого в.о. міністра вважала позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2019 №829 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» Міністерство енергетики та вугільної промисловості реорганізовано шляхом приєднання до Міністерства енергетики та захисту довкілля.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2020 №425 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» прийнято рішення про перейменування Міністерства енергетики та захисту довкілля України на Міністерство енергетики України.

Міністерство енергетики та Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів є правонаступниками прав, обов`язків та майна Міністерства енергетики та захисту довкілля у відповідних сферах.

Згідно з додатком 1 наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля від 27.12.2019 №564 «Про затвердження Переліків державних підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міністерства енергетики та захисту довкілля, господарських товариств, щодо яких Міністерства енергетики та захисту довкілля здійснює повноваження з управління корпоративними правами держави та господарських структур, контроль за діяльністю яких здійснює Мінекоенерго» до сфери управління Міністерства енергетики та захисту довкілля включено ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська».

Згідно з додатком 1 до наказу Міністерства енергетики України від 10.09.2020 №586 «Про затвердження Переліків державних підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міністерства енергетики, господарських товариств, щодо яких Міністерства енергетики здійснює повноваження з управління корпоративними правами держави та господарських структур, контроль за діяльністю яких здійснює Міністерство енергетики» до сфери управління Міненерго включено ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська».

В обґрунтування відзиву, в.о. міністра зазначила, що наказом Міненерговугілля від 24.06.19 №57-к/к ОСОБА_1 призначено на посаду генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», на умовах укладеного з ним контракту від 24.06.2019 №2-в/19 терміном на три роки з 24.06.2019 по 23.06.2022 включно.

Пунктом 24 розділу 5 Контракту передбачено, що контракт припиняється: а) після закінчення троку дії контракту; б) за згодою сторін; в) до закінчення терміну дії контракту у випадках передбачених пунктами 25 і 26 цього контракту; г) з інших підстав передбачених законодавством.

Наказом від 02.07.2020 №76-к/к припинено повноваження ОСОБА_1 генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» 02.07.2020 відповідно до пункту 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України.

Контракт, укладений з ОСОБА_1 від 24.06.2019 №2-в/19, припинений на підставі підпункту «г» пункту 24 цього контракту (з інших підстав, передбачених законодавством).

Разом з тим, з метою дотримання вимог Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 №818, Міненерго отримало погодження голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації Павла Кириленка щодо звільнення ОСОБА_1 , з посади генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська».

Відповідно до висновків Верховного Суду викладених у постанові від 13.06.2018 у справі №750/1150/17:

«Так, у п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України однією з підстав звільнення за ініціативи власника або уповноваженого ним органу зазначено припинення повноважень посадових осіб.

Як у назву вказаної вище норми, зокрема ст.41 КЗпП України «додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов», так і ц її зміст закладенні певні особливості розірвання трудового договору з працівником, який є посадовою особою.

Вказівка на звільнення «за певних умов» у п.5 цієї норми закону такою умовою вказує «припинення повноважень».

Тобто розірвання трудового договору за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України можливе за наявності попереднього припинення повноважень посадової особи.

Отже поняття «розірвання трудового договору з посадовою особою» і «припинення повноважень посадової особи» не є ідентичними.

Передбачена п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України підстава розірвання трудового договору не передбачає необхідності попереднього повідомлення про звільнення, з`ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення, врахування попередньої роботи та інших позитивних результатів.

На думку, в.о. міністра наказ Міненерго №76к/к від 02.07.2020 «Про припинення повноважень ОСОБА_1 » узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 13.06.2018 у справі №750/1150/17, а відтак Міністерство діяло в межах і спосіб встановлений законодавством України.

Відповідач вважає необґрунтованими доводи позивача про застосування норми п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України виключно до керівників господарських товариств. Крім того зазначає, що поняття «посадова особа» та «службова особа» є синонімічними.

Розірвання трудового договору на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України з формулюванням «припинення повноважень посадових осіб», як те передбачено вказаною правовою нормою, не вимагає від власника підприємства або уповноваженого ним органу зазначення серед підстав звільнення будь-яких інших причин, адже підстави звільнення, на необхідності дослідження яких наголошено Верховним Судом України у постанові Пленуму від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», визначено чинним законодавством у самому формулюванні підстав звільнення.

Міністерством було дотримано затверджену типову форму наказу про припинення трудового договору «контракту».

Частину 3 статті 99 ЦК України треба розуміти як право компетентного «уповноваженого» органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання обов`язків які він йому визначив, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.

Посилаючись на п.18 постанову Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 та постанову Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №5, постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №759/19440/15, вважає, що неможливо визнати наказ незаконним, якщо він відповідає нормам законодавства. Також звільнення можливе на підставі умов передбачених контрактом. Наказ про звільнення є законним та відповідає вимогам чинного законодавства, в ньому чітко визначено підстави та норми відповідно до яких припинено повноваження ОСОБА_1 .

Припинення трудового договору з посадовою особою на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України залежить від волі власника.

З урахуванням принципу правової визначеності є всі підстави стверджувати, що норма п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України розповсюджується на всіх посадових осіб незалежно від організаційно-правової форми юридичної особи.

Зважаючи на тривалу відсутність ОСОБА_1 спричинену тимчасовою непрацездатністю та керуючись п.7.10. статуту ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», затвердженого наказом Мінекоенерго від 14.01.2020 №14, Міненерго наказом від 24.06.2020 №72-к/к призначило ОСОБА_2 з 25.06.2020 виконуючим обов`язки генерального директора цього підприємства, за його згодою, на період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 , генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська».

ОСОБА_1 приступив до виконання своїх обов`язків на посаді генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» 02.07.2020, відповідно до наказу ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» від 02.07.2020 №918К.

На підставі п.7.3.1. статуту, уповноважений орган підприємства прийняв рішення про припинення повноважень ОСОБА_1 на посаді генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» та розірвання з ним контракту (наказ від 02.07.2020 №76-к/к).

Враховуючи викладене просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що згідно копії наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 57-к/к від 24.06.2019, ОСОБА_1 з 24.06.2019 призначено на посаду генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», на умовах укладеного з ним контракту. Підстава: заява ОСОБА_1 , контракт, довідка про результати спеціальної перевірки.

24.06.2019 між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України та ОСОБА_1 було укладено контракт з керівником ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» №2-в/19, відповідно до якого керівник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна, а уповноважений орган управління зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці керівника. Термін дії контракту з 24.06.2019 по 23.06.2022.

Наказом Міністерства енергетики України №72-к/к від 24.06.2020 призначено ОСОБА_2 з 25.06.2020 виконуючим обов`язки генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», за його згодою, на період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 , генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська». Підстава: заява ОСОБА_2 .

Згідно копії Наказу генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» №918К від 02.07.2020 вбачається, що ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» з 02.07.2020 на підставі контракту з керівником ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» від 24.06.2019 реєстраційний №2-в/19. Звільнено від виконання обов`язків тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» ОСОБА_2 , призначеного наказом №72-к/к від 24.06.2020 на період тимчасової непрацездатності генерального директора, з 02.07.2020.

02.07.2020 Наказом Міністерства енергетики України №76-к/к припинено повноваження ОСОБА_1 , генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», 02.07.2020 відповідно до п.5 ст.41 КЗпП України. Контракт, укладений з ОСОБА_1 від 24.06.2019 №2-в/19, вважається припиненим на підставі пункту «г» пункту 24 цього контракту (з інших підстав, передбачених законодавством). Підстава: п.5 ст.41 КЗпП України, контракт від 24.06.2019 №2-в/19.

Згідно п.24 Контракту, вбачається, що цей контракт припиняється:

а) після закінчення строку дії контракту;

б) за згодою сторін;

в) до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених пунктами 25 і 26 цього контракту;

г) з інших підстав, передбачених законодавством.

Наказом Міністерства енергетики України №77-к/к від 02.07.2020 призначено ОСОБА_2 з 03.07.2020 виконуючим обов`язки генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», за його згодою, на період до призначення керівника його підприємства у встановленому порядку. Підстава: заява ОСОБА_2 .

Доводи позивача щодо видачі оскаржуваного наказу №76-к/к від 02.07.2020, не у спосіб та не в порядку встановленому законом, спростовуються довідкою Міністерства енергетики України №454 від 29.09.2020 з якої вбачається, що відповідно до наказу Міненерго України від 04.06.2020 №460-к «Про тимчасове виконання обов`язків Міністра» на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №604-р перший заступник Міністра енергетики України Ольга Буславець виконує обов`язки Міністра енергетики України з 04.06.2020 до призначення в установленому порядку Міністра енергетики України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).

Згідно ст.41 КЗпП України додатковими підставами розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов, крім підстав, передбачених ст.40 цього Кодексу, може бути розірваний також у випадках: 1) одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; 1-1) винних дій керівника підприємства, установи, організації, внаслідок чого заробітна плата виплачувалася несвоєчасно або в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати; 2) винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу; 3) вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи; 4) перебування всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції» у прямому підпорядкуванні у близької особи; 5) припинення повноважень посадових осіб.

Щодо застосування як підставу при звільненні керівника державного підприємства п.5 ст.41 КЗпП України у зв`язку із припиненням повноважень посадової особи слід зазначити наступне.

За змістом статті 41 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника може бути застосовано лише за визначені законодавством конкретні порушення, які повинні слугувати підставою припинення повноважень посадових осіб і які слід розглядати як юридичний наслідок таких порушень. Слід зазначити, що чинне законодавство містить правові підстави для звільнення таких посадових осіб (зокрема, у разі порушення ними умов контракту).

Матеріали справи містять лист №0,1/14-3573/4-20 від 02.07.2020 скерований на ім`я в.о. Міністра енергетики України Буславець О.А., Донецької обласної військово-цивільної адміністрації Донецької обласної державної адміністрації вбачається, що протягом перебування ОСОБА_1 , на посаді генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» спостерігалось погіршення показників виробничо-економічної діяльності підприємства та зростання заборгованості із заробітної плати перед працівниками, яка станом на 01.07.2020 склала понад 200 млн грн. При цьому тривалий період часу перебування на посаді ОСОБА_1 не виконував обов`язки керівника через тимчасову непрацездатність. Трудовим колективом висловлено недовіру ОСОБА_1 , що зазначено у протоколі робочої зустрічі щодо врегулювання проблемних питань роботи ДП «ВК «Краснолиманська». На підставі викладеного, облдержадміністрація, обласна військово-цивільна адміністрація підтримала клопотання Міністерства енергетики України щодо звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська».

В свою чергу відповідачем не надано до суду жодного доказу, який би свідчив про проведення перевірки порушень умов контракту виявлених територіальним органом, що направив вищезазначений лист, при цьому підставою винесення наказу про припинення повноважень є тільки п.5 ст.41 КЗпП України та контракт від 24.06.2019 №2-в/19.

До того ж, враховуючи, що норму ст.41 КЗпП України було доповнено п.5 на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів», який набрав чинності 01.06.2014 та системний аналіз нормативних актів, до яких внесено зміни відповідно до вказаного Закону, акцентує увагу на певному колі осіб, на яких розповсюджується дана норма в частині визначення поняття «посадова особа» (ч.2 ст.89 Господарського кодексу України, ст.2 Закону України «Про акціонерні товариства», ч.2 ст.23 Закону України «Про господарські товариства»), мова йде про керівників суб`єктів господарювання - господарських товариств.

Поняття «посадова особа» в трудовому законодавстві не описано, як і не визначено «певні умови» за яких договір трудового найму можна розірвати відповідно до п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України і їх необхідно додатково вписувати в трудовий контракт або інший локальний акт.

Само по собі припинення трудового договору з невизначених законом підстав, по суті є безпідставним звільненням. Дане твердження кореспондується з висновками Конституційного Суду України.

Рішенням Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р(I) /2019, зокрема зазначено, що держава, забезпечуючи стабільність трудових правовідносин, здійснює їх нормативне регулювання з метою створення справедливих, безпечних і сприятливих для життя і здоров`я умов праці, підвищення її продуктивності, гарантування рівності прав та можливостей кожного працівника, збереження його працездатності, трудового довголіття, захисту на випадок безробіття. Законодавча діяльність у сфері регулювання праці, зокрема щодо умов та порядку припинення трудових правовідносин, має відповідати нормам і принципам, визначеним у Конституції України, а також узгоджуватися із міжнародними зобов`язаннями, які випливають з участі України у діяльності міжнародних організацій, у тому числі Міжнародної організації праці.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, держави мають передбачити відповідні гарантії проти застосування договорів про найняття на визначений термін, мета яких - ухилитися від надання захисту, передбаченого цією конвенцією (пункт 3 статті 2); трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби (стаття 4).

У Рішенні від 9 липня 1998 року № 12-рп/98 Конституційний Суд України вказав, що шляхом укладення трудового договору з роботодавцями громадяни реалізують своє конституційне право на працю, добровільно вступають у трудові правовідносини, набуваючи конкретних трудових прав і обов`язків; трудовий договір є основним юридичним фактом, з яким пов`язано виникнення, зміна чи припинення трудових правовідносин (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України вважає, що контракт як особлива форма трудового договору є джерелом суб`єктивних прав та обов`язків найманого працівника і роботодавця, він укладається для виконання за винагороду роботи, яка має, як правило, постійний або досить тривалий характер. У контракті можуть визначатися, зокрема, строк його дії; режим праці та відпочинку; взаємні права, обов`язки й відповідальність сторін; умови організації та оплати праці, матеріального і соціально-побутового забезпечення працівника, надання йому компенсаційних виплат та відшкодування шкоди, завданої здоров`ю; підстави припинення трудових правовідносин тощо. Сторони контракту мають право виходити за межі сфери нормативного регулювання трудових правовідносин, передбачених законодавством України про працю, за умови відсутності погіршення юридичного становища працівника.

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституцій України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Однією зі складових принципу верховенства права є юридична визначеність, котра, як зазначила Європейська Комісія "За демократію через право" (Венеційська Комісія) у Доповіді "Верховенство права", схваленій на 86-му пленарному засіданні, яке відбулося 25-26 березня 2011 року, є істотно важливою для питання довіри до судової системи та верховенства права. У цій доповіді також вказано, що юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними (п.п.44, 46).

Системний аналіз вищевикладених рішень Конституційного Суду України говорить про недопустимість погіршення нормами законодавства України, у сфері трудових правовідносин, юридичного становища працівника, не зважаючи на посаду навіть за умови наявності контракту.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України визначене загальне правило, згідно з яким розірвання договору допускається за згодою сторін. При цьому, згідно з частиною 3 цієї статті на вимогу однієї з сторін договір зазвичай може бути розірвано судом у випадку істотного порушення договору іншою стороною.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивача було звільнено із порушеннями трудового законодавства, невірно застосовано п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, а тому слід визнати незаконним наказ Міністерства енергетики України №76-к/к від 02.07.2020 про припинення повноважень ОСОБА_1 генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська».

Оскільки судом визнано наказ про припинення повноважень позивача незаконним, також задоволенню підлягають і вимоги про поновлення останнього на посаді генерального директора ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська».

Згідно із п.4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ч.5 ст.235 КЗпП України суд допускає до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі позивача.

В іншій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_2 , інтересів якого стосується позовна вимога про визнання недійсним наказу №77-к/к від 02.07.2020, не був визначений позивачем стороною у справі. Суд позбавлений можливості вирішення питання щодо прав і обов`язків осіб, які не є учасниками справи. При цьому, слід зазначити, що саме роботодавець наділений повноваженнями по виконанню рішення суду про поновлення на роботі.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. Сума судового збору? яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, визначається пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1681,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.651 ЦК України, ст.ст.5-1, 36, 40, 41, 232, 233, 235 КЗпП України, ст.ст.4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 137, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355, 430 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства енергетики України про визнання недійсним наказу про припинення повноважень, поновлення повноважень та поновлення на роботі - задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ Міністерства енергетики України № 76-к/к від 02.07.2020 «Про припинення повноважень Пидика С.І ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді генерального директора Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська».

Стягнути з Міністерства енергетики України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1681,60 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді генерального директора Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська».

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - Г.О. Козленко