Єдиний унікальний номер 225/1286/20
Номер провадження 22-ц/804/2429/20
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року

м. Бахмут

справа № 225/1286/20

провадження № 22-ц/804/2429/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Хейло Я.В.,

суддів Канурна О.Д., Тимченко О.О.

секретаря Цимбал Д.А.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмут цивільну справу за апеляційною скаргою Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 27 квітня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання вчинити певні дії (суддя Мигалевич В.В.), ухваленого в приміщенні суду в місті Торецьк Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В березні 2020 року до Дзержинського міського суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання виплатити недоотриману суму пенсії в порядку спадкування.

Позов мотивовано тим, що в ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 та після його смерті відкрилася спадщина у вигляді недоотриманої пенсії в розмірі 100322,54 грн. Така заборгованість утворилася за період з 25.07.2016 року по 30.06.2019 року.

При зверненні до Торецького об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області позивачу було виплачено недоотриману суму пенсії в розмірі 90719,34 грн., таким чином сума невиплаченої пенсії становить 9603,20 грн.

Позивач вважає, що після прийняття спадщини сума недоотриманої пенсії вже не є пенсією, недоотриманою пенсіонером, а є коштами, які увійшли до складу спадщини, тож подальше правове регулювання переходу права на ці кошти іншим особам регулюється нормами ЦК України про спадкові відносини, тож позивач вважає, що у даних спірних правовідносинах застосуванню підлягає ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що регулює правовідносини щодо виплати пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера.

Просила зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити їй 9603,20 гривень, недоотриману та невиплачену пенсію, яка є спадком померлого ОСОБА_2 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 27 квітня 2020 року позовні вимог ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити на користь ОСОБА_1 суму недоотриманої та невиплаченої пенсії в розмірі 9603 грн 20 коп., яка є спадковим майном та належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі представник відповідача просив оскаржуване рішення скасувати, та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом неповно досліджено всі обставини справи та порушено норми процесуального та матеріального права.

Посилається на статті 4, 5 КАС України та зазначає, що даний спір є публічно-правовим, а тому його належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, крім того вимога про зобов`язання вчинити певні дії є способом захисту порушеного права, який передбачений саме пунктом 4 частини 1 статті 5 КАС України.

Також посилається на статті 52, 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначає, що розмір недоотриманої пенсії розраховується з дня звернення спадкоємця з заявою та виплачується не більше ніж за три роки.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідачем ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Молодцова О.О., подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила відхилити скаргу.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, причину не повідомила, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_2 , є батьком позивача ОСОБА_1 (а.с.7, 8). та відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді недоотриманої ним пенсії за період з 25.07.2016 по 30.06.2019 в розмірі 100322,54 грн. 75 коп., яка зберігається в Торецькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27.12.2019 року приватним нотаріусом Торецького міського нотаріального округу, єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його донька ОСОБА_1 . Спадщина складається із недоотриманої пенсії за період з 25.07.2016 року по 30.06.2019 року, яка зберігається в Торецькому об`єднаному управлінні Пенсійного Фонду України в Донецькій області, належить спадкодавцю на підставі довідки УПФУ від 29.07.2019 року за № 6118/05 та складає 100322,54 грн. (а.с.43).

Відповідно до заяви від 24.07.2019 року позивач звернулася до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про виплату одноразової грошової допомоги на поховання ОСОБА_2 .

Згідно з заявою від 02.01.2020 позивач через представника звернулася до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про виплату недоотриманої пенсії батька.

Відповідно до талону до разового доручення № 55/18 вбачається, що позивач ОСОБА_1 отримала від Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області недоотриману її батьком пенсію в розмірі 90719,34 грн.

Листом № 6118/05 від 29.11.2019 року, відповідач повідомив позивача, що недоотримана ОСОБА_2 сума пенсії станом на 26.07.2019 за період з 25.07.2016 по 30.06.2019 становить 100322,54 грн. 75 коп. Відповідно до ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, що складає відповідно 90719,34 грн.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області задоволенню не підлягає з наступних підстав.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини та зазначений спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства, також дійшов вірного висновку про безпідставність обмеження виплат трирічним строком, оскільки сума недоотриманої пенсії увійшла до складу спадщини та відповідно до статті 1218 ЦПК України має бути виплачена спадкоємцю у повному обсязі без обмеження строком.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень статей 1216, 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Зазначене узгоджується з положеннями частини 3 статті 52 Закону України «Про загальнобов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

В апеляційній скарзі представник відповідача посилається на частину 1 статті 46 Закону України «Про загальнобов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якої нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України повинні враховуватись при застосуванні відповідних норм права.

Отже, доводи Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_3 у розмірі 9603 гривні 20 копійок на підставі частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є неспроможними.

Щодо доводів відповідача про належність спору до адміністративної юрисдикції апеляційний суд зазначає наступне.

Цивільний процесуальний кодекс (далі - ЦПК) України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересіву будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пункт 2 частини першої статті 4 КАС України визначає публічно-правовий спір, зокрема, як спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.

Позовні вимоги не стосуються оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання особою пенсійних виплат. Позивач мотивував позовну заяву порушенням приписів цивільного законодавства та права власності на успадковані кошти. Предметом позовних вимог є зобов`язання відповідача виплатити позивачу нараховані, але не отримані спадкодавцем за життя суми пенсії, що ввійшли до складу спадщини. Вказані вимоги є майновими. Тому спір слід розглядати за правилами цивільного судочинства, а доводи касаційної скарги про належність спору до юрисдикції адміністративного суду є необґрунтованими.

Вказані висновки відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц, від 3 квітня 2019 року у справі № 808/1346/18 і від 26 червня 2019 року у справі № 284/252/17.

За положеннями статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція). У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувалися в національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності « небезпідставної заяви « за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути « ефективним « як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 826/7380/15 (провадження № 11-778апп18) зазначено, що: «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам».

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом у зв`язку із невиконанням відповідачем у повному обсязі обов`язку, який встановлений Законом, щодо виплати спадкоємцю померлого суми пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю.

За таких обставин, наведені норми матеріального права (ст. 1227 ЦК України, ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») у сукупності з положеннями статті 16 ЦК України щодо способів захисту цивільних прав та інтересів, не обмежує позивача обрати будь-який законний спосіб для відновлення прав, у тому числі і звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про зобов`язання вчинити певні дії.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Аргументи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, які тягнуть скасування рішення суду першої інстанції, що в свою чергу, згідно статті 375 ЦПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи вищенаведене, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 27 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Я.В. Хейло

Судді О.Д. Канурна

О.О. Тимченко