ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2020 року м. Чернівці

Справа № 719/137/20

Провадження №22-ц/822/589/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Скрипка С.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_1 , на ухвалу Новодністровського міського суду Чернівецької області від 14 травня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка діє від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири, головуючий у І-й інстанції Цицак В.Л.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , яка діє від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири.

В позовній заяві ОСОБА_2 просила забезпечити позов шляхом накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Новодністровського міського суду Чернівецької області від 14 травня 2020 року відкрито провадження у зазначеній справі, а в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник позивача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду в частині відмови у забезпеченні позову скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову.

Посилається на те, що судом першої інстанції при постановленні ухвали в оскаржуваній частині порушено норми процесуального права.

Зазначає, що між сторонами реально існує спір щодо заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна. Забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру, яка є предметом договору купівлі-продажу квартири від 24 лютого 2018 року, по якій відповідачка не виконала свої зобов`язання щодо сплати вартості квартир в повному обсязі, є ефективним способом захисту.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відсутнє обґрунтування необхідності забезпечення позову саме шляхом накладення арешту на нерухоме майно, оскільки квартира не належить позивачу та остання не ставить питання про передачу їй цієї квартири у власність; суду не надано доказів, що вжиття саме такого заходу забезпечення сприятиме виконанню рішення суду в майбутньому, оскільки відсутні достатні підстави вважати, що відповідач має намір відчужити квартиру або ж що таке відчуження може утруднити чи зробити неможливим в разі задоволення позову виконання рішення суду про стягнення боргу.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвала суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, а тому, відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України, законність ухвали суду, постановленої в іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із частиною 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини 3 статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 4 Постанови Пленуму від 22 грудня 2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що предметом даного спору є стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

В позовній заяві ОСОБА_2 стверджує, що відповідно до зазначеного договору відповідач до 24 лютого 2019 року мав виконати свої зобов`язання щодо сплати вартості квартири, однак свої зобов`язання не виконав.

Оцінивши доводи заявника, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість та наявність підстав для забезпечення позову шляхом заборони відчуження, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка належать ОСОБА_4 , виходячи із наявності дійсного спору між цими сторонами, розміру невиконаного зобов`язання та існування реальної загрози невиконання можливого судового рішення у випадку незастосування заходів забезпечення позову.

При цьому, відповідач не позбавлений можливості скористатися передбаченим процесуальним законом правом звертатися до суду із заявами про скасування вжитих судом заходів чи їх зміні на інші, а також про зустрічне забезпечення у відповідності до ст.ст.154-159 ЦПК України з метою протидії недобросовісному користанню позивачем процесуальними правами.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову підлягає скасуванню з постановленням з цього питання нового судового рішення, яким частково задовольнити заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Новодністровського міського суду Чернівецької області від 14 травня 2020 року в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити відчуження трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 53,3 кв.м, житловою площею 35,1 кв.м, яка належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 02 липня 2020 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

Н.Ю. Половінкіна