Справа №473/5085/19 Головуючий суду першої інстанції - Старжинська О.Є.
Провадження №22-ц/812/1585/20 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О. М.,

за участі представника позивача - ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , а також акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2020 року, ухвалене о 10 год.36 хв. під головуванням судді Старжинської О. Є. в приміщенні суду у м.Вознесенськ Миколаївської області, повний текст якого складено 31 липня 2020 року, за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Кредобанк» про захист прав споживача шляхом стягнення пені,

У С Т А Н О В И В:

12 грудня 2019 року ОСОБА_1 подала вищезазначений позов до акціонерного товариства «Кредобанк» (далі - АТ «Кредобанк» або Банк), який обґрунтовувала наступним.

19 грудня 2013 року ОСОБА_1 та АТ «Кредобанк» уклали договір банківського вкладу №2630/64/663186 строком на три місяці, за яким позивач передала АТ «Кредобанк» 190 000 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач належним чином взятих на себе зобов`язань щодо повернення коштів на першу вимогу не виконав, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року з урахуванням постанови Верховного Суду від 12 грудня 2018 року з АТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто 190 000 грн. депозитного вкладу, проценти в сумі 8052,87 грн., інфляційні втрати за період з 28.04.2014 р. до 22.08.2014 р. в сумі 11 503,92 грн., 3% річних за період з 28.04.2014 р. до 22.08.2014 р. в сумі 1930,80 грн.

Кошти позивачу надійшли від АТ «Кредобанк» 24 січня 2019 року.

З огляду на зазначене порушення ОСОБА_1 , посилаючись на положення ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», просила стягнути з Банку пеню в розмірі 3% за кожен день прострочення за період з 14 грудня 2018 року по 24 січня 2019 року в сумі 233 700 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, Банк просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на безпідставність вимог ОСОБА_1 , яка не довела факту внесення коштів, пропуск нею строку позовної давності, а також наявності підстав для застосування положень ст.551 ЦК України про зменшення пені.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

З АТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто пеню за договором банківського вкладу (депозиту) № 2630/64/663186 від 19 грудня 2013 року за період з 14.12.2018 року по 24.01.2019 року в сумі 30 000 грн., а також на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що вимога ОСОБА_1 про стягнення з відповідача пені є обґрунтованою. Однак її розмір підлягає зменшенню відповідно до вимог статті 551 ЦК України.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції змінити та стягнути з відповідача на її користь пеню в сумі 190 000 грн.

Позивач зазначала, що зменшуючи розмір пені до суми 30 000 грн., суд першої інстанції не навів жодного обґрунтування вказаного розміру пені. Практика суду касаційної інстанції свідчить, що при наявності підстав для зменшення пені, Верховний Суд її зменшує до суми депозитного вкладу.

АТ «Кредобанк» також подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги Банк зазначав, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, а саме невиконання Банком обов`язків за договором депозиту, на який посилається позивач.

Обидві сторони скористалися правом подання відзивів на апеляційну скаргу, у яких наголошували на відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги протилежної сторони.

02 листопада 2020 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про відмову від позову у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 03 листопада 2020 року представником позивача подана заява підтримана.

Судом апеляційної інстанції представнику позивача були роз`яснені наслідки відмови від позову, які зазначені в ч.2 ст.256 ЦПК України.

Представник позивача пояснив, що зазначені наслідки позивачу та йому зрозумілі і наполягав на задоволенні заяви позивача.

Вислухавши пояснення представника позивача , дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що зазначена заява підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно з ст.373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Оскільки підстави для неприйняття відмови позивача та її представника від позову відсутні, то у відповідності до ст.373 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає визнанню нечинним із закриттям провадження у справі з підстав, визначених п.4 ч.1 ст.255 цього Кодексу.

Керуючись ст.206, 373 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Прийняти відмову позивача ОСОБА_1 від позову до акціонерного товариства «Кредобанк» про захист прав споживача шляхом стягнення пені.

Визнати нечинним рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2020 року.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Кредобанк» про захист прав споживача шляхом стягнення пені.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст ухвали складено 03 листопада 2020 року.