Ухвала

18 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 466/6336/19

провадження № 61-16806ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що сторони із 16 квітня 2004 року по 20 грудня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2017 року. У шлюбі сторонами у грудні 2014 року придбано спірний автомобіль, який зареєстрований на нього та використовувався в інтересах сім`ї. 08 грудня 2016 року він оформив нотаріально посвідчену довіреність на ім`я відповідача на розпорядження спірним автомобілем, яким сторони за взаємною згодою користувалися разом. Однак, після того, як у січні 2019 року він вдруге одружився, відповідач у березні 2019 року шляхом укладення договору купівлі-продажу перереєструвала спірний автомобіль на іншу особу.

Із урахуванням наведених обставин, позивач, уточнивши вимоги позову, просив стягнути з відповідача на його користь 2 918,53 доларів США, що є еквівалентним сумі 78 476,32 грн, яка становить 1/2 ринкової вартості автомобіля «Сitroen jumper», державний номер НОМЕР_1 , 2009 року випуску, що був спільною власністю подружжя на день його продажу 26 березня 2019 року, а також судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 14 лютого 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 2 918,53 доларів США, що є еквівалентним сумі 78 476,32 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірний транспортний засіб придбано під час перебування сторін у шлюбі, тому він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зважаючи на те, що відповідач 26 березня 2019 року відчужила зазначений автомобіль без відома та згоди позивача, тому із відповідача необхідно стягнути на користь позивача вартість 1/2 частки вказаного автомобіля у сумі 78 476,32 грн, що еквівалентно 2 918,53 доларам США.

Постановою Львівського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 14 лютого 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 66 949,00 грн як компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля «Сitroen jumper», державний номер НОМЕР_1 , 2009 року випуску. У задоволенні інших вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу від 26 березня 2019 року спірний автомобіль відповідачем продано за 133 898,00 грн, тому стягнення із останньої на користь позивача як компенсації вартості 1/2 частки автомобіля підлягає 66 949,00 грн, тобто 50 відсотків від вартості спірного автомобіля, визначеної договором його купівлі-продажу від 26 березня 2019 року.

11 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення коштів у розмірі 78 476,32 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, та касаційна скарга не містить посилання на передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик