Справа № 310/8440/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого судді - Черткової Н.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального закладу «Бердянська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради, третя особа: служба у справах дітей Бердянської міської ради Запорізької області, Хортицький районний у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини та припинення сплати аліментів.

11.11.2020 р. ОСОБА_1 було скеровано до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 656/742/18, виданого Іванівським районним судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь особи, під опіку якої буде передана дитина, чи на користь дитячого закладу, до якого буде влаштовано дитину на їх особистий рахунок, аліменти в твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у урозмірі 1013,50 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючит з 18 жовтня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття, до набрання рішенням по даній справі законної сили.

Заява розглядається без повідомлення учасників справи, а відтак відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали заяви та дослідивши додані до неї документи, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно вимог ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Беручи до уваги вищенаведену норму закону, суд виходить з інтересів малолітньої дитини.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, в позовній заяві, позивач прохає суд окрім вкилючення відомостей про нього, як про батька дитини, припиниту сплату аліментів ним на утримання дитини ОСОБА_3 , 2005 року народження, що є тотожнім із вимогою заявленою у вказаній заяві та є дублюванням позовних вимог.

Отже, у випадку задоволення заяви позивачів про забезпечення позову суд фактично передчасно вирішить питання частини позовних вимог по суті, що є недопустимим та суперечить нормам цивільно процесуального законодавства, зокрема ч. 10 ст.150 ЦПК України.

Окрім того, проаналізувавши подану заяву суд дійшов висновку, що відомостей щодо дійсної і реальної загрози невиконання майбутнього рішення у разі задоволення позову матеріали справи не містять.

Також, згідно п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Однак, в порушення вищенаведених положень законодавства, заява про забезпечення позову не містить пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення.

Таким чином, проаналізувавши зміст позовних вимог, а також заяву про забезпечення позову, врахувавши зокрема факт тотожності виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, а також відсутність доказів у підтвердження необхідності застосування

забезпечення позову та невиконання рішення суду у разі його задоволення у майбутньому, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі вищевказаного та керуючись ст. ст. 150, 151, 153, 259-261 ЦПК України, суд, -

Постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяН. І. Черткова