Справа № 462/6135/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2020 року суддя Залізничного районного суду м. Львова - Іванюк І.Д. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу - Антонова Вікторія Ігорівна про припинення іпотеки, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати припиненим договір іпотеки, укладений 18.04.2008 р. між ОСОБА_2 та ПАТ «Сведбанк», предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що 03.07.2014 р. ОСОБА_2 був складений заповіт, відповідно до якого все своє майно на випадок смерті він заповів позиваці. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, після його смерті відкрилась спадщина на все його майно, в тому числі і на його квартиру АДРЕСА_1 . 13.03.2015 р. вона подала приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Шапіро І.В. заяву про прийняття спадщини за заповітом, також 21.02.2018 р. нотаріус їй повідомив, що інші особи із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 не звертались. 24.01.2020 р. приватним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину, на підставі якого було зареєстровано її право власності на спірну квартиру. Під час оформлення спадщини вона дізналась про те, що 18.04.2008р. між ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 1301/0408/88-052, за умовами якого банк надав позичальнику кошти у сумі 35000 доларів США на строк з 18.04.2008 р. по 17.04.2018 р. В забезпечення виконання зобов`язань за даним договором 18.04.2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Антоновою В.І., предметом якого була спірна квартира. 28.11.2012 р. на підставі договору факторингу № 15 від 28.11.2012 р. ВАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги за всіма кредитними та іпотечними договорами. Оскільки після смерті іпотекодавця відповідач не звернувся до неї з своєю вимогою у 6-місячний строк із часу отримання свідоцтва про право на спадщину, а відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у вказаний строк, позбавляється права вимоги то на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України та ст. 23 Закону України «Про іпотеку», просила позов задоволити.

Представник відповідача подав суду відзив на позов, у якому проти позову заперечив та зазначив, що дійсно 18.04.2008р. між ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 1301/0408/88-052, за умовами якого банк надав позичальнику кошти у сумі 35000 доларів США на строк з 18.04.2008 р. по 17.04.2018 р. В забезпечення виконання зобов`язань за даним договором 18.04.2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Антоновою В.І., предметом якого була квартира АДРЕСА_1 . Крім того, 28.11.2012 р. на підставі договору факторингу № 15 від 28.11.2012 р. ВАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги за всіма кредитними та іпотечними договорами. Заборгованість за кредитним договором на даний час не погашена, позичальник та іпотекодавець є різними особами, а позичальник ОСОБА_3 є живою. За таких обставин, оскільки підстави для припинення іпотеки чітко визначено у ст. 17 Закону України «Про іпотеку», основне зобов`язання на даний час не припинене, а така підстава, як позбавлення права вимоги у зв`язку із відсутність звернення кредитора до спадкоємців з вимогою у 6-місячний строк із часу отримання свідоцтва про право на спадщину стосується виключно основного зобов`язання, то просив у позові відмовити.

Дослідивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні й користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим законом.

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її (Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється.);наявності інших підстав, передбачених цим законом.

В той же час за змістом статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Положення зазначеної норми визнано таким, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 14 липня 2020 року № 8-р/2020.

Судом встановлено, що 18.04.2008р. між ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 1301/0408/88-052, за умовами якого банк надав позичальнику кошти у сумі 35000 доларів США на строк з 18.04.2008 р. по 17.04.2018 р., що сторонами не заперечувалось.

На забезпечення виконання вказаного договору 18.04.2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Антоновою В.І., предметом якого була квартира АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 16 вказаного договору такий діє до виконання позичальником основного зобов`язання чи настання одного із випадків, передбачених ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

03.07.2014 р. ОСОБА_2 уклав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

24.01.2020 р. позивач ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Таким чином, із врахуванням положень статті 17 Закону України «Про іпотеку», яка визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої підстави, як смерть іпотекодавця, а відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця, суд приходить до висновку, що іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями іпотекодавця не припиняється. Положення ж ч. 4 статті 1281 ЦК України щодо пропуску кредитором строків звернення з вимогою до спадкоємців стосується лише смерті позичальника, в тому числі і у кредитних зобов`язаннях, забезпечених іпотекою.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц.

Із врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити за безпідставністю вимог.

Керуючись ст. ст. 19, 81, 141, 223, 258-260, 263-265, 274, 279, 280 - 282 ЦПК України, ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», суд, -

у х в а л и в :

У позові ОСОБА_1 до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу - Антонова Вікторія Ігорівна про припинення іпотеки - відмовити за безпідставністю вимог.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

При цьому, у відповідності до вимог п.3 Прикінцевих положень ЦПК під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2

Відповідач: ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», , місцезнаходження: м. Київ, проспект Московський, 28а.

Суддя Іванюк І.Д.