Справа № 551/1198/20
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

16 листопада 2020 року

Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Сиволапа Д.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження, в приміщенні суду в селищі Шишаки Полтавської області, заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2020 року до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 9150 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08.11.2020 складає 259494 грн.

Разом з позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на чотири належних відповідачу земельні ділянки різного цільового призначення, навівши їх кадастрові номери, цільове призначення та розмір, а також на 1/4 частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .

Необхідність забезпечення позову позивач обґрунтував тим, що з огляду на недобросовісну поведінку відповідача, який не повертає позику у розмірі 9150 доларів США в обумовлений сторонами строк 20 жовтня 2020 року у позивача є реальні підстави вважати, що відповідач в подальшому ухилятиметься від виконання рішення суду, зокрема приховає належне йому майно, яке може бути реалізоване в порядку примусового виконання судового рішення.

Позивач вказав, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачу ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 належить чотири земельні ділянки, а саме:

- для ведення особистого селянського господарства, площею 2га, кадастровий номер :00:020:0304;

- для ведення особистого селянського господарства, площею 0,273га, кадастровий номер :01:003:0064;

- для ведення особистого селянського господарства, площею 2,61га, кадастровий номер :00:015:0115;

- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,45га, кадастровий номер :00:016:0030,

а також 1/4 частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , номер об`єкта в РПВП 30477986.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з нижченаведеного.

Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 232689723 від 16.11.2020 земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 2га з кадастровим номером :00:020:0304 належить ОСОБА_3 та орендується у останнього ФОП ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі від 17.03.2020.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 232693483 від 16.11.2020 земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,45га з кадастровим номером :00:016:0030 належить ОСОБА_4 та орендується у нього ФОП ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі від 11.04.2018.

Вказана інформація також підтверджується даними поданої 26 травня 2020 року ОСОБА_2 , як депутатом Шишацької селищної ради, декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (https://public.nazk.gov.ua/declaration/d359870d-27d6-4ca2-a2d7-18cabacc8312).

Таким чином, позивач в рамках забезпечення позову безпідставно просить накласти арешт на майно інших осіб, яке лише орендується відповідачем та йому не належить.

Згідно ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В супереч обов`язку доказування позивачем не надано жодних документів щодо вартості (нормативної грошової оцінки) належних відповідачу двох земельних ділянок та частини житлового будинку, що унеможливлює визначення судом питання чи є їх вартість співмірною ціні позову.

У заяві про забезпечення позову також невірно вказано, що земельна ділянка площею 2,61га кадастровий номер :00:015:0115 призначена для ведення особистого селянського господарства в той час як згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформація № 232692941) вона призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а отже має зовсім інший правовий режим використання та розпорядження нею.

У своїй постанові від 25 вересня 2019 року (справа № 320/3560/18) Верховний Суд вказав, що «відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову».

На думку суду наведені позивачем доводи, що відповідач може реалізувати належне йому майно з метою ухилення від виконання рішення суду має лише характер припущень та жодними доказами не підтверджується.

В той же час при перевірці за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно судом встановлено, що відповідач 16.11.2020 року зареєстрував на власне ім`я декілька об`єктів нерухомого майна, отриманого ним у спадок (інформаційна довідка № 232686070).

Тобто будучи обізнаним про наявність у нього боргових зобов`язань перед позивачем, відповідач ОСОБА_2 не лише не вчиняє дій по відчуженню належного йому нерухомого майна, а й реєструє на себе нове майно, що ставить під сумнів доводи позивача, яким обґрунтовано заяву про забезпечення позову.

Крім того позивачем жодним чином не обґрунтовано необхідність накладення арешту на вказане ним у заяві саме нерухоме майно відповідача. В той же час з декларації відповідача (посилання на яку наведено вище), вбачається що він має рухоме майно, вартість якого є достатньою для забезпечення виконання рішення суду, зокрема йому належить 3 транспортні засоби, сукупна вартість яких в декілька разів перевищує розмір заборгованості згідно даної позовної заяви. Задекларований відповідачем дохід від підприємницької діяльності також в декілька разів перевищує вказаний позивачем розмір заборгованості, а отже суд не вбачає наявності фактичних даних, які б свідчили про неможливість виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

За таких обставин у задоволені заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись вимогами ст.ст. 149-154, 260-251, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Копії ухвали направити сторонам для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Шишацький районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Д.С. Сиволап