ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 766/6518/19 Головуючий в І інстанції Єпішин Ю.М.
Номер провадження 22-ц/819/1280/2020 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарДавиденко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Єпішина Ю.М. від 10 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив суд стягнути з АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" на його користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 125 190 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 17.01.2018 р. по 29.11.2018 р. він перебував у трудових правовідносинах з АТ "Херсонська теплоелектроцентраль". На підставі наказу №406-к від 29 листопада 2018 року його було звільнено з АТ «Херсонська ТЕЦ» за власним бажанням, на підставі пункту 3 статті 38 КЗпП України, у зв`язку із порушенням власником та уповноваженим ним органом законодавства про працю та умов колективного договору у вигляді порушення строків оплати праці та наявністю заборгованості із виплати заробітної плати. В порушення вимог чинного законодавства про працю в день звільнення відповідачем не було проведено з ним розрахунок. Позивач зазначає, що діями відповідача йому завдано моральних страждань, оскільки відсутність коштів, які належали до виплати при звільненні призвело до неможливості вирішувати побутові проблеми, забезпечувати родину та їх належне лікування. Розрахунок з позивачем АТ «Херсонська ТЕЦ» здійснено лише 03 січня 2019 року.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10 липня 2020 року позов задоволено частково.Стягнуто з АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. та судовий збір у розмірі 200 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" подало апеляційну скаргу та, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, таке, що постановлене з порушенням норм процесуального права, просило його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що позивачем не надано доказів того, що з 29 листопада 2018 року, тобто після звільнення, він не перебував у трудових відносинах з іншою особою, а також не надано доказів того, що він мав або не мав статус безробітного та у зв`язку із звільненням не отримував допомогу по безробіттю.

Крім того вказує, що позивач є військовим пенсіонером та отримував пенсію, тому у період неотримання заробітної плати мав дохід.

Зазначає, що відомостей про те, що він брав гроші в борг у знайомих чи у банку з метою утримання родини у матеріалах справи також немає.

Щодо висновку судово-психологічного дослідження № 008-2019 від 13.02.2019 року вказує, що він складений зі слів позивача, без жодних підтверджуючих на те документів про його психологічний стан. Крім того, він складений на підставі копій документів, наданих позивачем та не містить відомостей про свідчення колег, друзів, знайомих, а між експертом та позивачем відсутній договір про проведення експертного дослідження.

Отже, на думку апелянта, вказаний висновок не може слугувати доказом у справі, оскільки він містить неточні та неповні дані та складений з порушенням Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судовому засіданні представник АТ «Херсонська ТЕЦ» доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з боку АТ «Херсонська ТЕЦ» допущені порушення прав позивача ОСОБА_1 у сфері трудових відносин, яке полягає у несвоєчасній виплаті належних йому грошових сум при звільненні, що є підставою для відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України. Також судом враховано тривалість часу, впродовж якого, позивач, за відсутності коштів, які не були сплачені відповідачем, мав вчиняв дії, необхідні для організації свого життя, докладати зусиль для пошуку коштів, необхідних для придбання продуктів харчування, засобів першої необхідності, лікування тощо.

Визначаючи розмір відшкодування, суд врахував наведені учасниками справи обставини, характер та тривалість страждань, ступінь їх доведеності в суді та визначив розмір завданої шкоди у розмірі 20 000 грн. та вважав, що вказаний розмір відшкодування буде відповідати засадам розумності, виваженості й справедливості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам, встановленим у справі та нормам матеріального права, які регулюють правовідносини, що склались між сторонами.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29.11.2018 року на підставі наказу №406-к від 29 листопада 2018 року ОСОБА_1 було звільнено з АТ «Херсонська ТЕЦ» за власним бажанням на підставі пункту 3 статті 38 КЗпП України, у зв`язку із порушенням власником та уповноваженим ним органом законодавства про працю та умов колективного договору (невиплата заробітної плати) (а.с.9 на звороті).

Згідно довідки АТ «Херсонська ТЕЦ» № 05-1/2300 від 03 грудня 2018 року в день звільнення ОСОБА_1 при остаточному розрахунку АТ «Херсонська ТЕЦ» заборгувало ОСОБА_1 заробітну плату в сумі 83915,88 грн. (а.с.14).

07 грудня 2018 року та 12 грудня 2018 року ОСОБА_1 звертався з листом до АТ «Херсонська ТЕЦ» про виплату йому заборгованості по заробітній платі у зв`язку з необхідністю здійснення лікування його та членів його родини (а.с.18,20).

Згідно відповіді АТ «Херсонська ТЕЦ» від 12 грудня 2018 року та 03 січня 2019 року, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, яке сталося на підприємстві, в міру надходження коштів на рахунки, підприємство здійснює розрахунки, й в першу чергу по заробітній платі з працівниками, з якими підприємство знаходилося та знаходиться у трудових відносинах (а.с.19,21).

Відповідно до виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 зарахування зарплати на його рахунок відбулося 03 січня 2019 року (а.с.15).

Висновком судово-психологічного дослідження № 018-2019 від 20.03.2019 року ОСОБА_1 , у зв`язку з тривалою невиплатою заробітної плати АТ «Херсонська ТЕЦ», переніс помірно виражений стресовий стан. Досліджувана ситуація була і є для ОСОБА_1 психотравмуючою, коефіцієнт «сумарного стресового еквівалента» відповідає легко вираженому ступеню.

На час проведення дослідження у ОСОБА_1 виявлені пов`язані з досліджуваними подіями порушення дезадаптації по психастенічному типу. Сума матеріального еквівалента моральної шкоди для ОСОБА_1 може дорівнювати: а) при простій необережності дій відповідача - 41 730 грн.; б) при грубій необережності дій відповідача - 83 460 грн.; в) при непрямому намірі дій відповідача - 125 190 грн.; г) при прямому намірі дій відповідача - 166 920 грн.

Відповідно до епікризу №1767 ОСОБА_1 був госпіталізований до ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Херсонській області» з діагнозом негоспітальна правобічна сегментарна пневмонія, ІІІ ГК.ДН-01ст. Гіпертонічна хвороба ІІІст., 2 ступінь важкості, ризик 4. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. Наслідки ГПМК у ВББ у 2007 році (а.с.27).

Згідно довідки МСЕК дружина позивача ОСОБА_2 є інвалідом дитинства, потребує частковий сторонній догляд, потребує нагляду у нефролога (від. гемодіалізу), терапевта.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Стаття 237-1 КЗпП України визначає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» слід звернути увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Згідно п. 3 вищезазначеної постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п. 13 тієї ж постанови, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Враховуючи, що відповідачем порушено трудове законодавство, а саме, протягом усього часу роботи (11 місяців) позивач жодного разу не отримував заробітну плату, при звільненні йому несвоєчасно виплачені належні йому грошові суми, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 .

Судом також встановлено, що порушенням прав позивача на отримання плати за свою працю йому завдано моральної шкоди, оскільки фактично його позбавлено можливості задовольняти необхідні життєві потреби, а також витрати на лікування себе та своєї дружини, яка є інвалідом з дитинства та потребує постійної допомоги та лікування, про що у справі наявні докази.

Колегія суддів апеляційного суду, враховуючи положення трудового законодавства, з урахуванням характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач за відсутності коштів, які не були сплачені відповідачем, мав вчиняв дії, необхідні для організації свого життя, докладати зусиль для пошуку коштів, необхідних для придбання продуктів харчування, засобів першої необхідності, лікування, та з урахуванням обставин справи, що відповідають роз`ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 погоджується з висновками суду першої інстанції про визначення розміру завданої шкоди у розмірі 20 000 грн.

Відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння особи своїм майном.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів того, що після звільнення позивач не перебував у трудових відносинах з іншою особою, а також не надано доказів того, що він мав або не мав статус безробітного та у зв`язку із звільненням не отримував допомогу по безробіттю не є підставою відмови у стягненні моральної шкоди з відповідача.

Посилання на те, що позивач є військовим пенсіонером та отримував пенсію, тому мав дохід не звільняє відповідача від обов`язку сплатити позивачеві належні йому суми та не є підставою для того, щоб позивач не міг розраховувати на них, як на засіб для забезпечення витрат, які не покриваються пенсією.

Висновок судово-психологічного дослідження, як один з доказів, підлягає оцінці в сукупності з іншими і не є визначальним у даній справі, оскільки суд першої інстанції визначив розмір моральної шкоди нижче мінімального розміру, визначеного у дослідженні.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 17 листопада 2020 року.

Суддя О.М. Полікарпова