Справа № 382/1586/19
Провадження №2/382/139/20
УХВАЛА

Іменем України

"30" червня 2020 р. Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Яготин Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в котрому зазначила, що 05 червня 2004 у Яготинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 42, був укладений шлюб між нею, ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 . Під час шлюбу народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Між нею та відповідачем склалися неприязні стосунки, відсутнє взаєморозуміння та спільні інтереси, на даний час, у Яготинському районному суді Київської області перебуває на розгляді цивільна справа №382/617/19 її позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В період шлюбу та в інтересах сім`ї, ними, як подружжям, 25 жовтня 2016 року був придбаний автомобіль, марки «ВАЗ-21104», 2006 року виготовлення, кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак: НОМЕР_2 , ринковою вартістю 4000 доларів СІЛА. Вказаний автомобіль було придбано на підставі договору купівлі-продажу та зареєстровано у Територіальному сервісному центрі № 3241 МВС в Київській області на ім`я відповідача. На даний час, відповідач по справі, без її відому та погодження, 14 травня 2019 року відчужив вказаний автомобіль за договором купівлі-продажу третій особі, який було укладено в ТСЦ № 3248 МВС в Київській області. Оскільки, згоди на продаж вказаного автомобіля, як їхньої спільної сумісної власності, нею відповідачу не надавалось, кошти від його продажу вона від нього вона не отримувала.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Зважаючи на те, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 Сімейного кодексу України), зазначений автомобіль належить нам (сторонам) на справі, як спільна сумісна власність подружжя.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ V судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частіси у цраві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац церший цункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11).

Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтями 368, 372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Правова позиція, висловлена Верховним Судом України у справі N9 6- 539цс16 від 14.09.2016 та положення ст.ст. 60,61 СК України, визначають, що майно, набуте подружжям за час пілюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домащнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що вказані у п. 22 Постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-71 СК та 372 ЦК України.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності припиняється, об`єкт належить сторонам вже на праві спільної часткової власності.

Як роз`яснено у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грощової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом.

Оскільки об`єкт спору, а саме автомобіль марки «ВАЗ-21104», 2006 року виготовлення, кузов НОМЕР_1 , було відчужено відповідачем на користь третьої особи, вона позбавлена можливості здійснити експертну оцінку по визначенню дійсної його вартості (автомобіля), а тому з цією метою витяги (інформацію) з загальнодоступного Інтернет-ресурсу сайту «ОLХ» розділ з продажу на території України транспортних засобів, де зазначено ринкову вартість аналогічного автомобіля, яка в середньому становить 3500 доларів СІЛА, що еквівалентно 91000 гривень (3500 X 26 = 91000), а тому вартість 14 частки автомобіля марки «ВАЗ-21104» становить 45500 гривень.

Враховуючи викладене просила в порядку поділу майна подружжя, стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на її користь компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля, марки «ВАЗ-21104», 2006 року виготовлення, кузов НОМЕР_1 , в розмірі 45500 (сорок п`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 коп. та понесені нею судові витрати.

Представник відповідача направила до суду відзив в якому вказала, що в провадженні Яготинського районного суду Київської області перебуває справа №і382/1586/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Згідно ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб

Відповідно до ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ознайомившись із поданим позивачем позовом, як відповідач у цій справі, повністю заперечує проти задоволення позовних вимог виходячи з наступних обставин.

Так, звертаючись до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації вартості 1/2 частки автомобіля, марки «ВАЗ-21104», 2006 року випуску, кузов НОМЕР_1 , в розмірі 45 500 ( сорок п`ять тисяч п`ятсот) гривень, позивачка вказує, що в період шлюбу та в інтересах сім`ї сторонами був придбаний вищевказаний автомобіль, який без її відому та погодження 14 травня 2019 року був відчужений ОСОБА_2 за договором купівлі- продажу третій особі.

Однак, з такими доводами позивачки в повній мірі погодитися не можна.

Так, дійсно в період шлюбу сторонами було набуто автомобіль марки «ВАЗ-21104», 2006 року випуску, кузов НОМЕР_1 за 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

14 травня 2019 року, в період шлюбу, за домовленістю з позивачкою, вищевказаний автомобіль було відчужено ним ОСОБА_4 за суму в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, що підтверджується п.3.1. договору купівлі-продажу 3248/2019/14617/19.

Того ж дня, після продажу автомобіля, він відразу віддав ОСОБА_1 компенсацію за належну їй частку у праві спільної сумісної власності, а саме суму коштів в розмірі 5000 ( п`ять тисяч) гривень. Тобто, автомобіль було ним відчужено за згоди позивачки, та фактично в інтересах сім`ї, оскільки рішення суду про розірвання шлюбу набрало законної сили 13 червня 2019 року. А тому, з огляду на вищевказані обставини, вимоги позивачки є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно з частинами першою, другою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

У пункті 30 постанови Пленуму Верховною Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що у випадку коли при розгляїді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, иір один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сілі`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Разом з тим, з огляду судової практики Верховного Суду у справах даної категорії вбачається наступне:

Так, Верховний Суд у постанові від 21 березня 2019 року по справі № 587/1104/16-ц звернув увагу на те, що «оскільки спірний автомобіль було відчужено під час шлюбу, отже такі дії вчинено в інтересах сім`ї, що не спростовано позивачем.»

У постанові від 13 червня 2019 року по справі № 205/7593/15 Верховний Суд, вказав, що «суди дійшли вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки автомобіль відчужено у період перебування сторін у шлюбі, а у матеріалах справи відсутні докази, то ОСОБА 2 використав кошти від вказаного правочину не в інтересах сім`ї.»

27 червня 2019 року Верховний Суд у своїй постанові зазначив, що «суди установивши, що спірний автомобіль було відчужено в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а кошти використані в інтересах сім`ї, дійшли обґрунтованого висновку, що вимоги позивача в частині стягнення компенсації частини вартості автомобіля є безпідставними та задоволенню не підлягають. При цьому, доказів того, що вказаний автомобіль проданий без згоди позивача і не в інтересах сім`ї суду не надано, як і не надано доказів оспорювання самого правочину відчуження автомобіля на користь іншої особи, без його згоди.»

Крім того, вказує, що розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля позивачкою обраховано виходячи із вартості аналогічних транспортних засобів на час розгляду справи. Однак, таке обґрунтування є безпідставним.

Так, як зазначалося вище, згідно договору купівлі-продажу спірний автомобіль ним було продано за 10 000 ( десять тисяч) гривень.

Отже, даний договір підтверджує реалізацію транспортного засобу та засвідчує дійсну вартість відчужуваного автомобіля, а тому обрахування позивачкою суми компенсації на підставі статистичних даних та оголошень з веб-сайгу з продажу автомобілів, які мають схожі технічні характеристики, є необґрунтованим.

Так, у постанові від 23 січня 2019 року по справі №487/4377/17 Верховний Суд вказав, що «доводи касаційної скарги про те, що судами не взято до уваги звіт з експертної оцінки визначення ринкової вартості транспортного засобу від 16 вересня 2017 року не заслуговують на увагу, оскільки визначення вартості автомобіля було здійснено після його відчуження без його огляду, на підставі статистичних даних та оголошень з веб-сайту з продажу автомобілів, які мають схожі технічні характеристики, а відтак зазначений висновок не можна вважати повним та об`єктивним.»

18 квітня 2018 року по справі № 201/14044/16-ц Верховний Суд вказав, що «апеляційний суд ... дійшов обґрунтованого висновку, що довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу та засвідчує дійсну вартість відчужуваного автомобіля, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості частини автомобіля від тієї суми, за яку він був проданий.»

У постанові від 11 жовтня 2018 року по справі № 490/6121/15-ц Верховний Суд зазначив, що «апеляційний суд, з урахуванням положень статей 60, 69, 70 СК України, здійснив поділ майна подружжя, врахувавши при цьому його вартість, а також інтереси сторін. Визначаючи розмір компенсації за продаж автомобіля, апеляційний суд обґрунтовано виходив із суми за яку його було відчужено, та яка підтверджена належними та допустимими доказами у справі.»

Враховуючи викладене, просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі.

Позивач звернувся до суду із клопотанням про проведення автотоварознавчої експертизи.

Представник позивача звернувся до суду із клопотанням про розгляд даного клопотання у його відсутність та відсутність позивача.

Представник відповідача звернувся із заявою в котрій заперечував проти заявленого клопотання, оскільки не погоджується з ним в частині визначення дати оцінки автомобіля.

Перевіривши матеріали справи, враховуючи письмову думку сторін по справі, враховуючи, що для визначення дійсної вартості рухомого майна, що є предметом спору необхідні спеціальні знання, та враховуючи, що надані представником позивача запитання потребують деталізації для запобігання призначення повторної чи додаткової експертизи, суд вважає за необхідне призначити автотоварознавчу експертизу та надати експерту запитання у більш деталізованому викладі.

З врахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що по справі необхідно призначити автотоварознавчу експертизу.

Керуючись ст. ст. 103 104, 197, 252 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Призначити по даній справі автотоварознавчу експертизу, виконання якої доручити експертам Київського науково - дослідного інституту судових експертиз (м. Київ, вул.Смоленська, 6), на вирішення якого поставити наступні питання:

- Яка ринкова вартість транспортного засобу (автомобіля): марки «ВАЗ-21104», 2006 року випуску,як на час продажу даного автомобіля так і на час проведення експертизи.

Експерта попередити за ст.ст. 384, 385 КК України.

Витрати пов`язані з проведенням експертизи, покласти на позивача.

На час проведення експертизи, провадження по справі зупинити.

Ухвала в частині зупинення провадження по справі, може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання до суду апеляційної скарги протягом 15 днів, після її проголошення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), вище визначений строк продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя: О. А. Кисіль