Справа №443/438/18
Провадження №2/443/566/20
РІШЕННЯ

іменем України

09 листопада 2020 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадщину за законом,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

ОСОБА_1 (позивач) подав до суду позовну заяву до ОСОБА_2 (відповідачка), в якій просив визнати за ним право власності на 5/6 житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування вимог щодо предмета спору позивач покликався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дідусь ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилась спадщина, а саме: на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Після смерті дідуся його бабуся від спадщини не відмовлялася, однак не оформила право власності на будинок. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його бабця. Зазначений житловий будинок відноситься до категорії колгоспного двору, до складу якого станом на 30.06.1990 входили дідусь ОСОБА_5 , бабуся ОСОБА_6 , його мати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та він. Кожний з них має право на це домоволодіння по 1/5 частки. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовилися від своїх часток на його користь. 02.02.2018 він звернувся до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті бабусі, однак у цьому йому було відмовлено з тих підстав, що житловий будинок, який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом.

Позивач подав до суду уточнення позовної заяви від 10.05.2018 (а.с.28-29), яка за своїм змістом є заявою про збільшення позовних вимог, в якій просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом. Обґрунтування позову не змінено.

05.10.2020 позивачем подана заява (а.с.51), в якій він просить змінити прохальну частину позову, а саме: визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 .

Відповідачка правом на подання відзиву не скористалася.

Треті особи правом на подання пояснень не скористалися.

У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та просить суд його задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. На частку у майні колгоспного двору не претендує.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують, на частку у майні колгоспного двору не претендують.

Заяви, клопотання, подані учасниками справи.

Позивачем подана заяву про проведення підготовчого засідання за його відсутності, призначення справи до судового розгляду та внесення змін до прохальної частини (а.с.51).

Відповідачкою подано заяви про: проведення підготовчого засідання за її відсутності та призначення справи до судового розгляду; розгляд справи за її відсутності, визнання позову повністю, незаперечення проти задоволення позовних вимог та не претендування на частку у майні колгоспного двору (а.с.53, 62).

Третіми особами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подано заяви про відмову від своєї частки у у спадковому майні на користь ОСОБА_1 ; розгляд справи за їх відсутності, незаперечення проти задоволення позовних вимог та не претендування на частку у майні колгоспного двору (а.с.16, 17, 31, 33, 63).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 17.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.44-45).

Ухвалою підготовчого засідання від 05.10.2020 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті та залучено до справи третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору (а.с.55-56).

Суд, заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 18.11.1989 (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25.04.1989 цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5 (а.с.8).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Львів Львівської області, а ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Трибоківці Жидачівського району Львівської області, про що свідчать свідоцтво про смерть від 25.08.2004 та свідоцтво про смерть від 05.01.2006 (а.с.5, 6).

Згідно з технічним паспортом від 13.02.2018 та довідки Стрийського МБТІ від 23.02.2018 №407 по АДРЕСА_1 розташований житловий будинок «А-1», а також приналежні до нього будівлі та споруди: прибудова «А/-1», літня кухня «Б», сарай «В», літня кухня «Г», сарай «Д», вбиральня «Е», погріб «Є», огорожа 2, ворота 3, колодязь «к» (а.с.9-11, 12).

Відповідно до постанови нотаріуса від 02.02.2018 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом (а.с.13).

Довідки Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 25.01.2018 №144 та №145 встановлюються, що на день смерті ОСОБА_5 разом з ним по АДРЕСА_1 були зареєстровані і проживали: дружина ОСОБА_6 , дочка ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , внук ОСОБА_1 . На день смерті ОСОБА_6 разом з нею по АДРЕСА_1 були зареєстровані і проживали: дочка ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , внук ОСОБА_1 (а.с.14, 15).

Згідно з витягу з погосподарської книги села Трибоківці від 10.05.2018 №566 станом на 30.06.1990 у житловому будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали: голова двору ОСОБА_5 , дружина ОСОБА_6 , дочка ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , внук ОСОБА_1 (а.с.30).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом та неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної ЦК УРСР), Закон України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України).

Так, стаття 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Частинами 1 та 3 статті 5 ЦК України встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1265 ЦК України передбачено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» 697-12 щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_5 . Станом на 30.06.1990 у цьому житловому будинку були зареєстровані та проживали голова двору ОСОБА_5 , дружина голови двору ОСОБА_6 , діти голови двору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та внук голови двору ОСОБА_1 . Станом на 15 квітня 1991 року ці члени колгоспного двору не втратили право на частку у ньому, відтак з огляду на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору, тому кожному з них належало по 1/6 частці цього двору.

ОСОБА_5 за життя особистого розпорядження не зробив, відтак після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцями за законом належних йому прав та обов`язків, які не припинилися внаслідок його смерті (зокрема права на 1/6 частку у колгоспному дворі), були його дружина ОСОБА_6 і діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки в силу приписів частини 3 статті 1268 ЦК України постійно проживали разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини і, на той час, не заявляли про відмову від неї. Однак, ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 юридично право на цю спадщину не оформили.

ОСОБА_6 за життя особистого розпорядження не зробила, відтак після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкоємцями за законом належних їй прав та обов`язків, які не припинилися внаслідок її смерті (права на 1/6 частку у колгоспному дворі та на частку у спадковому майні після смерті чоловіка ОСОБА_5 ) були її діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки в силу приписів частини 3 статті 1268 ЦК України постійно проживали разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини і, на той час, не заявляли про відмову від неї. Однак, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 юридично право на цю спадщину не оформили.

На даний час ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовилися від належних їм часток у спадковому майні (після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) на користь ОСОБА_1 , про що ними подані відповідні заяви, що відповідає приписам частини 2 статті 1274 ЦК України, відтак ОСОБА_1 як спадкоємець п`ятої черги, за відсутності інших спадкоємців за законом, отримав право на спадкування цих часток у спадковому майні після смерті бабці ОСОБА_6 .

Крім цього, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили, що не претендують на частки у колгоспному дворі, про що подали належним чином завірені заяви. Відтак, ці частки переходять тому з членів колгоспного двору, який не заявляв про не претендування на частку у ньому, а саме: до позивача ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що ОСОБА_1 постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від неї, відтак вважається таким, що прийняв спадщину.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право ОСОБА_1 (право власності на житловий будинок разом з приналежними до нього будівлями та спорудами) не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю.

На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 1216, 1218, 1223, 1258, 1265, 1268 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: Львівська область, Жидачівський район, с. Трибоківці, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: Львівська область, Жидачівський район, с. Трибоківці, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадщину за законом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на житловий будинок «А-1», загальною площею 75,4 кв.м., житловою площею 61,4 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами (прибудова «А/-1», літня кухня «Б», сарай «В», літня кухня «Г», сарай «Д», вбиральня «Е», погріб «Є», огорожа 2, ворота 3, колодязь «к»), що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 19 листопада 2020 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів