Номер провадження 2/243/1717/2020
Номер справи 243/4892/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» червня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Кобець О.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду №19 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Слов`янської міської ради Донецької області про припинення права власності, перерахування ідеальної частки нерухомого майна та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до Слов`янської міської ради Донецької області про припинення права власності, перерахування ідеальної частки нерухомого майна та визнання права власності, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №732986 від 22 червня 2007 року, Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №412891 від 19 квітня 2010 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №416972 від 19 квітня 2010 року, належать земельні ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На цих земельних ділянках розташований житловий будинок Б-1, який їй належить на підставі Договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 06 жовтня 2009 року та житловий будинок Е, збудований нею у 2019 році.

Відповідно до Договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 06 жовтня 2009 року, житловий -будинок Б-1 складає 31/100 частину домоволодіння, розташованого про АДРЕСА_1 . Таким чином, за нею зареєстровано право власності на 31/100 часток домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 . Інші 69/200 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , анульовані на підставі Заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду від 01 липня 2010 року у справі №2-4667-2010 та нотаріально посвідченої Заяви власника від 21вересня 2009 року, реєстровий №3553.

Таким чином, право власності на 69/100 часток було анульовано, про що КП БТІ були внесені відповідні записи до реєстрових книг анулювання прав власності.

Однак на сьогодні вона має правовстановлюючий документ на будинок Б-1, розташований АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 , у якому зазначено, що їй належить 31/100 частка домоволодіння. Право власності зареєстроване також на 31/100 частку.

З метою державної реєстрації права власності на новозбудований житловий будинок АДРЕСА_1 , вона звернулась до державного реєстратора.

Рішенням №49527481 від 05 листопада 2019 року та Рішенням №49958614 від 02 грудня 2019 року було зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої від ОСОБА_2 , у зв`язку із неподанням письмової заяви або Договору співвласників про розподіл часток у спільній власності. Така ситуація склалась через те, що ОСОБА_2 документально є власником 31/100 часток будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням №51290187 від 24 лютого 2020 року було відмовлено ОСОБА_2 у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв`язку із не усуненням обставин, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, а саме неподання письмової заяви або договору співвласників про розподіл часток у спільній власності.

Важливе значення для справи має той факт, що у зв`язку із анулюванням права власності на 69/100 часток домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , на сьогодні відсутні інші співвласники на домоволодіння, розташоване за цією ж адресою, а тому надати такий документ немає можливості.

Крім того, чинне законодавство (Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою КМУ від 25.12.2015 р. №1127) не передбачають можливості внесення змін про частку нерухомого майна у зв`язку із анулюванням права власності, що мало місце у 2009-2010 роках.

Саме таку відповідь надав державний реєстратор на адвокатський запит мого адвоката.

Таким чином, виникла ситуація, за якої вона позбавлена законної можливості зареєструвати право власності на новозбудований будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що відсутня можливість надати згоду співвласників, оскільки фактично вони відсутні. Раніше придбаний будинок Б-1, розташований за цією ж адресою, хоча фактично й складає ідеальну частку 1, але формально визначений як 31/100 частка.

Оскільки у неї відсутній документ, який би підтверджував її право власності на житловий будинок Б-1, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з визначенням ідеальної частки 1, то вважає за доцільне звернутись до суду за захистом своїх прав, а саме з позовом про припинення права спільної часткової власності та визнання за нею права власності на належний їй будинок з ідеальною часткою 1.

Просить суд припинити її, ОСОБА_2 , право спільної часткової власності на 31/100 частку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за нею, ОСОБА_2 , право власності на житловий будинок Б-1, загальною площею 40,8 кв.м., житловою площею 16,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Прокопцев С.В., який діє на підставі Ордеру на надання правової допомоги, серія АА №110832257 від 02 червня 2020 року, не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 19 червня 2020 року до суду надали Заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача Слов`янської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явився.

18 червня 2020 року від Голови Слов`янської міської ради Донецької області Лях В.М. до суду надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу у відсутності представника Слов`янської міської ради Донецької області та ухвалити рішення на розсуд суду з урахуванням наявних у справі матеріалів. (а.с.52).

Суд, розглянувши подані заявником документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 до Слов`янської міської ради Донецької області про припинення права власності, перерахування ідеальної частки нерухомого майна та визнання права власності підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.

У відповідності зі ст. 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Законність володіння, користування й розпорядження житловим будинком позивачами, відповідачем не заперечується.

Згідно ст. 392 ЦК України встановлено «Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.»

В судовому засіданні встановлено та підтверджено Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27028025 від 16 серпня 2010 року, виданого Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» міста Слов`янська, що ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 06 жовтня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу, Соловар В.І., належить 31/100 частина домоволодіння, що складає будинок літерою Б-1 під номером АДРЕСА_3 на приватизованій земельній ділянці. На цій земельній ділянці знаходиться житловий будинок, позначений на плані літерою Б-1, загальною площею 40,8 кв.м, житловою площею 16,7 кв.м та 2- огорожа (а.с. 15, 16, 17).

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України, «Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), ч.2 «Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності».

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України встановлено «Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю».

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 357 ЦК України встановлено «Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.»

З матеріалів справи вбачається, що Заочним Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 2-4667-2010 від 01 липня 2010 року, припинено право власності ОСОБА_3 на 69/200 частин домоволодіння АДРЕСА_3 (а.с. 19-20).

Також з Заяви ОСОБА_4 , посвідченої 21 вересня 2009 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І., вбачається, що ОСОБА_4 відмовилася від права власності на належне їй нерухоме майно 69/200 частин домоволодіння з господарськими будівлями під номером АДРЕСА_3 . Також цією заявою вона просила внести реєстраційний запис про відмову від права власності на нерухоме майно 69/200 частин домоволодіння під номером АДРЕСА_3 до Державного реєстру нерухомого майна (а.с. 21).

З Довідки №114-18/0.45/01 від 16 січня 2020 року, виданої КП БТІ м. Слов`янська, вбачається, що станом на 25 вересня 2019 року об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , має наступні технічні характеристики: ОСОБА_2 є власником 31/100 житлового будинку Б -1, загальною площею 40,8 кв.м, житловою площею 16,7 кв.м., що належить їй на підставі Договору купівлі - продажу №3703 від 06 жовтня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Соловар В.І., а також ОСОБА_2 є власником житлового будинку ОСОБА_5 , загальною площею 24,5 кв.м., житловою площею 72,9 кв.м., який прийнято в експлуатацію згідно Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 08 жовтня 2019 року № ДЦ54. Право власності на 69/100 часток анульовано (а.с. 22).

ОСОБА_2 звернулася до державного реєстратора з Заявою про державну реєстрацію права власності на новозбудований житловий будинок АДРЕСА_3 .

Однак, Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_6 №49527481 від 05 листопада 2019 року та Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_6 №49958614 від 02 грудня 2019 року, було зупинено розгляд Заяви ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у зв`язку із неподанням письмової заяви або Договору співвласників про розподіл часток у спільній власності (а.с. 25, 26).

Така ситуація склалась через те, що ОСОБА_2 є власником 31/100 часток будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_6 №51290187 від 24 лютого 2020 року було відмовлено ОСОБА_2 у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв`язку із не усуненням обставин, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, а саме неподання письмової заяви або Договору співвласників про розподіл часток у спільній власності (а.с. 27).

Важливе значення для справи має той факт, що у зв`язку з тим, що право власності ОСОБА_3 на 69/200 часток домоволодіння та право власності ОСОБА_4 на 69/200 часток домоволодіння, що в загальному підрахунку складає 69/100 часток домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_3 - припинено, то на сьогодні відсутні інші співвласники на домоволодіння, розташоване за цією ж адресою, а тому надати такий документ позивач ОСОБА_2 немає можливості.

Крім того, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою КМУ від 25.12.2015 р. №1127 не передбачають можливості внесення змін про частку нерухомого майна у зв`язку із анулюванням права власності, що мало місце у 2009-2010 роках.

Таким чином, у позивача ОСОБА_2 , виникла ситуація, за якої вона позбавлена законної можливості зареєструвати право власності на новозбудований будинок АДРЕСА_3 , у зв`язку з тим, що відсутня можливість надати згоду співвласників, які фактично відсутні, хоча будинок Б-1 розташований за цією ж адресою, фактично складає ідеальну частку 1, але визначений як 31/100 частка.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на теперішній час ОСОБА_2 є єдиною власницею домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 22).

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Таким чином, зі змісту зазначених норм слідує, що у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

Отже, правовідносини сторін в даній справі регулюються нормою ст. 364 ЦК України.

У відповідності до роз`яснень, викладених у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, яке регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі частки житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовану квартиру.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, висловленого у справі №6-12цс13, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Відповідно до «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна», затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 18.06.2007 №55, висновок щодо технічної можливості проведення виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна дається місцевим Бюро технічної інвентаризації за зверненням співвласників нерухомого майна.

Згідно Технічного паспорту, житловий будинок Б-1, загальною площею 40,8 кв.м, житловою площею 16,7 кв.м., який складає 31/100 частку домоволодіння, є окремим будинком, що розташований на земельній ділянці АДРЕСА_3 (а.с. 31-38).

Частиною 1 ст. 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Згідно до вимог ч. 2 даної статті, у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 367 ЦК України, договір про поділ (виділ) нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Оскільки права співвласників ОСОБА_3 - 69/200 часток та ОСОБА_4 - 69/200 часток домоволодіння, що складає 69/100 часток домоволодіння та складається з будинку А-1, що розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_3 припинено (анульовано) у зв`язку з його руйнуванням, то ОСОБА_2 не може виділити належні їй 31/100 часток будинку Б-1 відповідно до ст. 367 ЦК України.

Правомірність і законність позовних вимог ОСОБА_2 щодо припинення права спільної часткової власності на 31/100 часту домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , та визнання права власності на будинок, як цілу частку, підтверджена роз`ясненнями, наданими у п. п. 4, 5 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно з якими вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 186, 328, 355, 356, 357, 358, 364, 367, 392 Цивільного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, яке регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», Постановою № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280, 353, 355, 356 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Слов`янської міської ради Донецької області про припинення права власності, перерахування ідеальної частки нерухомого майна та визнання права власності - задовольнити повністю.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , на 31/100 частку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на житловий будинок Б-1, загальною площею 40,8 кв.м., житловою площею 16,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повне судове рішення складено 19 червня 2020 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Т.А. Хаустова.