Красноокнянський районний суд Одеської області
Провадження № 2/506/193/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.11.2020 року с.м.т. Окни
Красноокнянський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Чеботаренко О.Л.
за участю секретаря судового засідання Ротар І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. Окни цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу,
24 липня 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Суворовського районного суду м.Одеса з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу.
09 жовтня 2020 року вказана цивільна справа надійшла до Красноокнянського районного суду Одеської області з Суворовського районного м.Одеса, відповідно до ухвали суду від 28.08.2020 року, за підсудністю, у зв`язку із тим, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований на території Окнянського району Одеської області.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено на суддю Чеботаренко О.Л.
20 жовтня 2020 року до суду надійшла відповідь на запит суду, щодо місця проживання (перебування) відповідача по справі, відповідно до якої ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
21 жовтня 2020 року по справі відкрито провадження.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи /а.с.13-14, 68/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України.
Відповідачу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «за зазначеною адресою не проживає» /а.с.70/.
При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд вважає причини неявки відповідача ОСОБА_1 неповажними і тому, відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, справа розглянута у його відсутність в порядку п.1 ч.3 ст.223, ст.280 ЦПК України з постановленням заочного рішення.
Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
28.12.2018 року о 15.20 год. ОСОБА_1 ,у порушення п.8.7.3 е ПДР на вул.Ніжинська, вул.Ольгієвська, вул.Новосельського в м.Одесі керував автомобілем марки «VOLVO», реєстраційний номер НОМЕР_3 , здійснив проїзд на заборонений червоний сигнал світлофору, в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем марки «SUZUKI», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказані обставини встановлені постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 05.03.2019 року по справі №523/779/19, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП /а.с.22/.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, суд не з`ясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю марки «SUZUKI», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є гр. ОСОБА_2 .
Відповідно до ст.5, п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності підлягають майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з п.39.1 ст.39 вищевказаного Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
З матеріалів справи встановлено, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як користувача (водія) автомобіля «VOLVO» д.н.з. НОМЕР_1 , не була застрахована / а.с.20-21/.
За положеннями п.п.«а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
ОСОБА_2 , який є власником пошкодженого автомобіля, повідомив МТСБ про дорожню-транспортну пригоду, яка сталася 28.12.2018 року за участю ТЗ «SUZUKI» під його керуванням та ТЗ «VOLVO» під керуванням ОСОБА_1 та в подальшому звернувся до позивача із заявою з метою відшкодування шкоди ,заподіяної його ТЗ внаслідок ДТП, що сталася 28.12.2018 року з вини відповідача ОСОБА_1 /а.с. 23-28/.
За положеннями ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Із роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року №6, вбачається, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Отже, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.1166 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативним наслідками.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Крім того, відповідно до п.38.2.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Оскільки дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобілю потерпілого завдано майнової шкоди, сталась через неправомірні дії відповідача, що підтверджено відповідними доказами у справі, позивач відшкодував збитки власнику вказаного автомобіля, то Моторне (транспортне) страхове бюро України набуло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір.
Керуючись ст.ст.10, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України,
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн.
Відповідно до п.п.15.5) п.1 Перехідних положень ЦПК України, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Красноокнянський районний суд або безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Повне судове рішення складено 24.11.2020 року.
СуддяО. Л. Чеботаренко