КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції Оксюта Т.Г.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляцій від простроченої суми заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом, відповідно до якого просив стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь три проценти річних у розмірі 1110 грн, а також інфляційні втрати у розмірі 9834,62 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що у квітні 2014 року після анексії Криму він передислокувався разом з підрозділом на материкову частину України та з квітня 2014 року по листопад 2014 року він знаходився на фінансовому забезпеченні при військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги затвердженої Наказом Міністра оборони України від 22 жовтня 2001 року за №370, позивач у травні 2014 року отримав право на виплату підйомної допомоги.
Однак, відповідач добровільно відмовився від сплати вказаної допомоги, у зв`язку з чим постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року було зобов`язано відповідача виплатити позивачу підйомну допомогу, виплата якої передбачена статтею 9-1 Закону України «Про соціальний та правових захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В позовній заяві вказано, що ОСОБА_1 03 січня 2019 року отримав виконавчий лист та 09 січня 2019 року пред`явив його до виконання.
В подальшому, 05 вересня 2019 року відповідач на виконання рішення суду перерахував позивачу підйомну допомогу у розмірі 6917,26 грн.
Також зазначено, що 18 вересня 2019 року позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просив добровільно сплатити позивачу інфляційні, а також три проценти річних від простроченої суми за період з 01 травня 2014 року по 05 вересня 2019 року.Однак, позивачу було відмовлено у вказаній виплаті.
Вважає невиплату йому інфляційних втрат, а також 3% річних від простроченої суми заборгованості протиправною, у зв`язку з чим просив позов задовольнити.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14 квітня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у сумі 188,15 грн та 3% річних в сумі 163,17 грн. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що суд першої інстанції прийшов до невірного висновку щодо дати виникнення грошового зобов`язання між сторонами та настання, у зв`язку із цим, відповідальності за його порушення.
Апелянт зазначає, що предмет розгляду у даній справі є стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі положень статті 625 ЦК України, нарахованих за період з 13 травня 2014 року по 05 вересня 2019 року за невиконання грошового зобов`язання щодо сплати підйомної допомоги, право на отримання якої було передбачено позивачу п.1 «Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 22 жовтня 2001 року за №370.
ОСОБА_1 вказує, що зобов`язальні відносини між ним та Військовою частиною НОМЕР_1 виникли саме з 15 травня 2014 року (наказ військового комісара за №1 від 15 травня 2014 року), оскільки військова частина в даному випадку була зобов`язана вчинити на його користь певні дії (сплатити підйомну допомогу) з моменту настання права на виплату підйомної допомоги. Таким чином, вказане право на отримання підйомної допомоги виникло з моменту переїзду на нове місце військової служби.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив частково скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14 квітня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь інфляційні втрати у розмірі 9834,62 грн та три відсотки річних у розмірі 1110 грн, в іншій частині рішення залишити без змін.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України. Вказано, що грошове зобов`язання виникло на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що періодом прострочення виплати підйомної допомоги є з 23 листопада 2018 року по 05 вересня 2019 року, оскільки виплата коштів відбулась 05 вересня 2019 року. Також судом зазначено, що наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат не приймається й вказано, що за період з 23 листопада 2018 року по 05 вересня 2019 року індекс інфляції від простроченої суми становить 188,15 грн та три відсотки річних складають 163,17 грн.
Апеляційний суд повністю погодитися із висновком суду першої інстанції не може з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Висновок суду першої інстанції щодо обмеження нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних періодом тільки з дати постановлення судового рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду і до дати проведення вказаних виплат не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Так, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовому комісаріаті Автономної Республіки Крим.
Згідно з наказом військового комісара військового комісаріату Автономної Республіки Крим від 13 травня 2014 року №1, виданим на виконання спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 06 травня 2014 року №Д-1, позивач вважається таким, що станом на 12 травня 2014 року прибув з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя до нового місця дислокації та приступив до виконання службових обов`язків.
Встановлено, що 14 листопада 2014 року позивач вибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) для утримання на всіх видах забезпечення та у списках особового складу. Окрім того, з 14 листопада 2014 року позивача виключено зі списків особового складу військового комісаріату Автономної Республіки Крим та знято з фінансового забезпечення у військові частині НОМЕР_1 .
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року скасовано в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 підйомної допомоги та прийнято в цій частині нову постанову, якою зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу, виплата якої передбачена статтею 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В ході судового розгляду справи, постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №809/1936/15 (провадження №К/9901/68569/18) постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Військова частина НОМЕР_2 про визнання відмови протиправною та стягнення коштів залишено без змін (а.с.31-38).
Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Із вказаного слідує, що судовим рішенням було встановлено факт того, що ОСОБА_1 мав право на отримання підйомної грошової допомоги, виплата якої передбачена статтею 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» саме з дати видачі наказу щодо допуску до виконання службових обов`язків за новим місцем служби (пункти 15-18 Постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №809/1936/15 (провадження №К/9901/68569/18) .
Івано-Франківським окружним адміністративним судом 03 січня 2019 року було видано виконавчий лист ОСОБА_1 та пред`явлено до виконання до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с.12-13).
В подальшому, 05 вересня 2019 року відповідачем на користь позивача було перераховано грошові кошти у розмірі 6917,26 грн (а.с.14).
ОСОБА_1 18 вересня 2019 року засобами поштового зв`язку звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з листом в якому просив добровільно сплатити йому інфляційні втрати, а також 3% річних від простроченої суми за період з 01 травня 2014 року по 05 вересня 2019 року (а.с.15-16).
Відповідно до листа Військової частини НОМЕР_1 від 25 жовтня 2019 року №463, ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті інфляційних втрат та трьох відсотків річних (а.с.39).
Згідно із положенням статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень частини 3 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується, зокрема, підйомна допомогаврозмірімісячногогрошовогозабезпеченняна військовослужбовця і 50відсотківмісячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.
Вказана норма закону свідчить про те, що військовослужбовця при переїзді, зокрема у зв`язку із передислокацією військової частини має бути виплачена підйомна допомога. Таким чином, зобов`язання відповідача по її виплаті виникає безпосередньо на підставі даної норми закону і при умові настання певної події передислокації військової частини.
Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. (п.18 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц)
Таким чином, оскільки судовим рішення, а саме постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, які були залишені без змін постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року, встановлено, що ОСОБА_1 має право на отримання підйомної допомоги на підставі положень статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та враховуючи, що Військова частина НОМЕР_1 виконала покладений на неї обов`язок лише 05 вересня 2019 року, то позивач по справі, на підставі статті 625 ЦК України, має право на отримання трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
Як вбачається із тексту постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року було встановлено, що на виконання спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 06 травня 2014 року №Д-1, станом на 12 травня 2014 року позивач прибув з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя до нового місця дислокації та приступив до виконання службових обов`язків, про що свідчить витяг з наказу від 13 травня 2014 року №1.
Враховуючи зазначені встановлені факти, то апеляційний суд дійшов висновку, що розрахунковим періодом для нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних слід вважати з 13 травня 2014 року по 05 вересня 2019 року.
Розрахунок інфляційних збитків здійснюється за формулою:
[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період
[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]
Збитки від інфляції: 6917,26 х (103.8, 101, 100.4, 100.8, 102.9, 102.4, 101.9, 103.1, 105.3, 110.8, 114, 102.2, 100.4, 99, 99.2, 102.3, 98.7, 102, 100.9, 99.6, 101, 103.5, 100.1, 99.8, 99.9, 99.7, 101.8, 102.8, 101.8, 101.1, 101, 101.8, 100.9, 101.3, 101.6, 100.2, 99.9, 102, 101.2, 100.9, 101.5, 100.9, 101.1, 100.8, 100, 100, 99.3, 100, 101.9, 101.7, 101.4, 101, 100.5, 100.9, 101, 100.7, 99.5, 99.4, 99.7)/ 100% - 6917,26 = 8 804,65 грн.
Щодо позовної вимоги про стягнення трьох відсотків річних.
Формула розрахунку:
[Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]
Три відсотки річних: 6917,26х 3 / 100% / 365 х 1942 = 1103,50 грн.
Оскільки позивачем при подачі позовної заяви було заявлено позовні вимоги щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на його користь три проценти річних у розмірі 1110 грн, а також інфляційні втрати у розмірі 9834,62 грн, то апеляційний суд, з урахуванням проведеного розрахунку, доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не в повній мірі дослідив обставини справи та дійшов до помилкового висновку щодо розміру сум, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, зокрема щодо розміру інфляційних втрат та трьох відсотків річних, а також періоду, за який необхідно їх стягувати.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно доч.13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Оскільки позивач при зверненні до суду та подачі апеляційної скарги звільнений від сплати судового збору, тому вказані витрати в розмірі 1921 грн. ( із яких 768,4 за подачу позову, та 1152,60 грн. за подачу апеляційної скарги) в дохід держави підлягають стягненню з відповідача у справі Військової частини НОМЕР_1 .
Керуючись ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України, ст. 141, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) 8804,65 грн. ( вісім тисяч вісімсот чотири гривні шістдесят п`ять коп.) на відшкодування інфляційних втрат у зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання з виплати підйомної допомоги та три відсотки річних у розмірі 1103,50 грн. (одна тисяча сто три гривні п`ятдесят копійок).
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_1 ) в дохід держави 1921 грн. судових витрат.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :
_______________ ________________ ______________
М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв