Дата документу 10.11.2020 Справа № 316/1904/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 316/1904/19 Головуючий у 1-й інстанції: КуценкоМ.О.
Провадження № 22-ц/807/2883/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»на заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 23 липня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалось на те, що 30.04.2010р. між позивачем та відповідачем був укладений договір б/н, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з порушенням зобов`язань за договором відповідач станом на 15.07.2019 року має заборгованість у розмірі 12 176,55 грн., яку позивач просив в судовому порядку стягнути з відповідача разом із понесеними судовими витратами.

Заочним рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 23липня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30.04.2010р. у розмірі 326,92 грн. та судовий збір в сумі 51,58 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Крилової О.Л. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо частини простроченого тіла кредиту та в частині відмови у повному обсязі у стягненні пені і штрафів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав підстав відмовляти у стягненні решти суми з простроченого тіла кредиту, а також пеню та штрафи, які узгоджені між сторонами як істотні умови договору шляхом підписання Довідки про умови кредитування.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав, що у відповідності до положень ч. 3 статті 360 ЦПК України не є перешкодою для апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк", а саме, лише щодо суми частини тіла кредиту в розмірі 326,92 грн., суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ "ПриватБанк" не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, на підставі яких нарахована заборгованість по пені та штрафам, а тому решту складових заборгованості вважав неузгодженими між сторонами. У підсумку суд визнав недоведеними вимоги позивача щодо заборгованості по пені та штрафам. Визначаючи розмір тіла кредиту до стягнення, суд підрахував отриману відповідачем в кредит суму, а також сплачену на погашення заборгованості, та різницю між ними вважав дійсною заборгованістю відповідача.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на те, що такий висновок суду не відповідає наявним матеріалам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому

цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В апеляційній скарзі банк наголошує на тому, що умови договору були узгоджені не лише Умовами та правилами надання банківських послуг, які суд не визнав складовими договору, оскільки вони не підписані відповідачем, а ще й довідкою про умови кредитування, яка містить істотні умови щодо пені та штрафів, та яку банк надає як доказ про ці обставини.

Перевіривши ці доводи, колегія визнає їх частково обґрунтованими.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до вимог ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у пись-

мовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З огляду на вказані норми, якими чітко унормовано письмову форму кредитного договору, суд обґрунтовано не визнав Умови та правила надання банківських послуг, копія яких долучена до справи, складовими кредитного договору між сторонами у справі, оскільки вони не підписані позичальником.

Але колегія при цьому наголошує на тому, що істотні умови договору були узгоджені у довідці про умови кредитування, яка була підписана відповідачем у день підписання заяви від 30.04.2010р. ( а.с. 111).

Встановлено, що ОСОБА_1 30.04.2010р. підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.8).

Позивачем надано до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором станом на 15.07.2019р. (а.с.5-7), з якого вбачається, що відповідач має заборгованість за договором в загальній сумі 12176,55 грн., яка складається з наступного: 1710,54 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8374,98 грн. - нарахована пеня (1) за прострочене зобов`язання, 1035,00 грн. - нарахована пеня (2) за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафів: 500,00 грн. (фіксована частина) та 556,03 грн. (процентна складова).

Суд стягнув лише частину тіла кредиту в сумі 326,92 грн., визначивши його розмір -

шляхом відрахування від суми отриманого кредиту в розмірі 2516,87 грн. фактично внесе-

них відповідачем на картку коштів в сумі 2189,95, але банк не погоджується з таким розрахунком, вказуючи, що кошти спрямовувались не лише на погашення тіла кредиту, а й на погашення інших нарахованих складових заборгованості, а тому вважає, що ним правильно розраховано розмір простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 1710,54

грн.

Колегія наголошує на тому, що розмір тіла кредиту залежить від того, які складові кредитного договору нараховувались відповідачу банком правомірно, тобто які були узгоджені між сторонами, оскільки внесені відповідачем кошти мали спрямовуватись на погашення як тіла кредиту, так і інших правомірно нарахованих сум.

Довідкою про умови кредитування між сторонами узгоджені наступні істотні умови договору: тип кредитної лінії - поновлювана, пільговий період (нарахування процентів передбачено за ставкою 0,01 % річних) становить до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості), базова процентна ставка - 2,5 % на місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів/рік), розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; пені за несвоєчасне погашення заборгованості, яка розраховується як пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору) / 30 - нараховується за кожен день прострочки кредиту, та пеня (2) = 1 % від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць - нараховується 1 раз на місяць при наявності прострочення по кредиту чи відсоткам 5 та більше днів та при виникненні прострочки на суму більшу від 50 грн.; штраф при порушенні строків платежів за будь-яким з грошових зобо`язань, передбачених договором, більш як на 90 днів у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 3,75 %.

З долученої до матеріалів справи довідки вбачається, що кредитний ліміт відповідачу було встановлено 25.11.2015р. в сумі 2500 грн., а 23.03.2017р. його зменшено до 2 200 грн. ( а.с. 59).

З моменту підписання 30.04.2010р. анкети-заяви відповідач отримав у Приватбанку декілька карток: 27.08.2012р. № НОМЕР_1 зі строком дії до 04/16, 13.11.2014р. № НОМЕР_2 зі строком дії до 11/18, 01.06.2016р. № НОМЕР_3 зі строком дії до 12/19, 09.12.2016р. № НОМЕР_4 до 12/20, 25.04.2017р. № НОМЕР_5 зі строком дії до 04/21.

З наданого банком розрахунку та виписки про рух коштів по рахунку відповідача вбачається, що кредитний ліміт було встановлено лише 25.11.2015р. та відповідач почав користуватись кредитним лімітом з 27.11.2015р., знявши суму 2415,70 грн.

Сума знятих відповідачем кредитних коштів згідно з випискою про рух коштів по рахунку клієнта за період з 01.06.2015р. по 15.07.2019р. становить 2497,19 грн. Відповідач же поповнив свій рахунок як шляхом особистих переказів, так і в порядку автоматизованого погашення простроченої заборгованості на суму 2189,95 грн. Більше коштів відповідач не знімав та не вкладав.

З вказаних документів вбачається, що банк, надавши ОСОБА_1 у відповідності до заяви від 30.04.2010р. кредитні кошти лише 25.11.2015р., почав здійснювати нарахування відсотків у розмірі більшому, ніж узгоджено у Довідці про умови кредитування.

Так,з розрахунку вбачається, що поточні відсотки нараховувались відповідачу за ставкою 3,60 %, в той час як відповідач підписав Довідку, у якій базова процентна став-

ка становить 2,5 %, а на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування -

3,75 %.

Несанкціонованого перевищення ліміту кредитування відповідач не припускався, тому всі відсотки мали нараховуватись йому за ставкою 2,5 % щомісячно.

Відтак, розмір нарахованих відсотків має бути перерахований у відповідності до базової ставки, визначеної у Довідці про умови кредитування. При цьому, колегія здійснює нарахування відсотків лише у тих періодах, у яких такі нарахування здійснювались банком: з 27.11.2015р.по 31.01.2016р.

Оскільки відповідач зняв основну суму кредитних коштів тільки 27.11.215р. в сумі 2415,70 грн., то протягом 55 днів, тобто до 21.01.2016р., йому нарахування відсотків мало здійснюватись за пільговою ставкою 0,01 % річних (0,00083 % щомісячно). Тому розмір нарахованих відсотків за цей період мав становити 2415,70 х 0,00083 : 30 х 55 = 3,68 грн. Але відповідач в цей період до 25.12.2015р. не здійснив щомісячний платіж у визначеній мінімальній сумі 120,79 грн., тому з 26.12.2015р. на цю заборгованість слід нараховувати базову процентну ставку у розмірі 2,5 % щомісячно. Таким чином, відсотки слід нараховувати таким чином: 2415,70 х 0,00083 : 30 х 28 =1,87 грн., 2415,70 х 2,5 : 100: 30 х 27 = 54,35 грн.

03.12.2015р. відповідач зняв суму у розмірі 79,45 грн., тому мав за неї сплатити протягом 55 днів відсотки за такою ж ставкою, що становить: 79,45 х 0,00083 : 30 х 55 = 0,12 грн.

Своєчасно 13.01.2016р. не здійснив мінімальний платіж, тому йому було нараховано пеню у сумі 50 грн.

За рахунок внесених відповідачем коштів у розмірі 100,99 грн. та 152,96 грн. була погашена пеня в сумі 50 грн. та відсотки в сумі 56,34 грн., а також частина кредиту на суму 146,62 грн. Тому вся пеня та нараховані відсотки були погашені, а залишок заборгованості по тілу кредиту становив 2415,70 + 79,45 - 146,56 = 2 348,59 грн.

З 09.02.2016р. по 14.12.2016р. відповідач більше кредитні кошти не брав, погашень не здійснював, та банком йому не нараховувались відсотки та пеня, а тіло кредиту залишалось незмінним в сумі 2 348,59 грн.

15.12.2016р. на погашення заборгованості за кредитом було спрямовано 64 грн., тому тіло кредиту зменшилось на цю суму та становило 2 348,59 - 64 = 2 284,59 грн.

20.03.2017р. на погашення заборгованості за кредитом було спрямовано 300 грн., та, оскільки відсотки та пеня не були нараховані, за рахунок неї тіло кредиту було зменшено до 1984,59 грн.

02.04.2017р. відповідач вніс кошти в сумі 18 грн., перерахувавши їх з іншої картки, у зв`язку з чим тіло кредиту зменшилось до 1966,59 грн.

В подальшому протягом періоду з 09.08.2017р. по 15.07.2019р. банк не нараховував відповідачу відсотки взагалі, а тільки пеню. А позичальник більше кредитних коштів не брав.

За цей період було нараховано пені (1) за прострочене зобов`язання в розмірі 7993,68 грн., а також нараховано пені (2) за несвоєчасність сплати боргу на суму 1035 грн. Відтак, доки існувала заборгованість по пені, всі внесені кошти спрямовувались на її погашення. У цьому періоді внесено коштів на погашення кредиту на суму 1054 грн., за рахунок яких погашається вся пеня (2), нарахована за несвоєчасність сплати боргу в сумі 1035 грн., а також частково на суму 19 грн. пеня (1) за прострочене зобов`язання, розмір якої зменшується до 7 974,68 грн.

Отже, з наданого розрахунку, виписки про рух коштів по рахунку відповідача та довідки про умови кредитування, та з урахуванням положень статті 534 ЦК України щодо

поділу коштів при виконанні грошового зобов`язання, колегією встановлено, що розмір заборгованості по тілу кредиту становить 1966,59 грн., але колегія не може вийти за межі позовних вимог, тому стягненню підлягають лише заявлені вимоги по тілу кредиту в сумі 1710,54 грн., у зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні щодо розміру стягнутої заборгованості.

Також є доведеною сума заборгованості за пенею (1) за прострочене зобов`язання в розмірі 7 974,68 грн.

Колегія вказує, що нарахування пені (1) та пені (2) передбачено Довідкою про умови кредитування, тому банк правомірно нараховував її відповідачу. Але розмір пені (1) в сумі 7 974,68 грн., нарахованої за простроченим зобов`язанням, значно перевищує заборгованість за стягнутим тілом кредиту - у 4,5 рази, тому колегія вважає за можливе у відповідності до положень ч. 3 статті 551 ЦПК України зменшити її розмір до розміру заборгованості за тілом кредиту - до суми 1700 грн. Пеня(2) при цьому повністю погашена здійсненими платежами.

Що стосується штрафів, то вони також є узгодженими істотними умовами кредитного договору, але не можуть бути стягнуті одночасно з пенею (1), нарахованою за прострочення виконання грошового зобов`язання, що відповідає правовим позиціям ВС.

Так, відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15, який згодом було підтримано ВС у числених постановах у цивільних справах.

Оскільки в цій справі пеня ( 1), яка підлягає стягненню у вище визначній суми, вже нараховувалась за порушення здійснення платежів з погашення кредиту за кожен день прострочення, то штраф, який настає як відповідальність за прострочення тих же платежів, але після їх затримки на 90 днів, фактично дублює пеню, нараховуючись на ту ж саму заборгованість, але у іншому порядку.

Відтак, у задоволенні позовних вимог банку щодо штрафів слід відмовити з інших правових підстав, оскільки суд вважав їх неврегульованими договором, в той час як колегія визнала їх істотними умовами договору, але не може стягнути, оскільки це порушить принцип, закладений у статтю 61 Конституції України, та гарантовані нею права відповідача.

Зважаючи на все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу банку частково обґрунтованою, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України змінює рішення в частині розміру стягнутої заборгованості за тілом кредиту та стягує 1710,54 грн. замість стягнутих судом 326,92 грн., та скасовує рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо пені і задовольняє їх частково щодо пені(1)- на суму 1700 грн., а також скасовує в частині штрафів та відмовляє у їх стягнення з інших правових підстав, ніж відмовив суд першої інстанції.

Змінюючи рішення суду вище наведеним чином, колегія у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Так, за подання позову до суду з вимогами майнового характеру на суму 12176,55 грн. банком сплачено судовий збір в сумі 1921 грн., за подання апеляційної скарги банком сплачено судовий збір 2881,50 грн., а позов задоволено на суму 3410,54 грн., тому компенсації банку за рахунок відповідача належить судовий збір у розмірі: (2881,50 + 1921) х 3410,54 :12176,55 = 1345,14 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 23 липня 2020 року у цій справі змінити в частині розміру стягнутої заборгованості за тілом кредиту та в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні вимог щодо штрафів, скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо пені та в частині вирішення питання про судові витрати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»щодо стягнення тіла кредиту задовольнити повністю, щодо пені - частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Б, ) заборгованість за кредитним договором, оформленим анкетою-заявою б/н від 30.04.2010р., в розмірі 3410 (трьох тисяч чотирьохсот десяти) гривень 54 копійок, в тому числі: заборгованість зі тілом кредиту в сумі 1710 (одної тисячісемиста десяти) гривень 54 копійок, заборгованість за пенею (1) за прострочене зобов`язання в сумі 1700 (одної тисячі семиста) гривень.

В решті суми пені (1) відмовити у зв`язку із застосуванням закону про її зменшення, в стягненні суми пені (2) відмовити у зв`язку з необґрунтованості (погашена платежами).

Змінити правове обґрунтування відмовити в задоволенні позову щодо штрафів з недоведеності цих вимог на відсутність правових підстав для покладення подвійної відповідальності на позичальника.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 1345 (одної тисячі трьохста сорока п`яти) гривень 14 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 10 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: