Справа № 738/1157/20
№ провадження 2/738/396/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складі:

суддi - Волошиної Н.В.

з участю секретаря судового засідання - Донець Г.В.,

відповідача - ОСОБА_1

pозглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi цивільну спpаву за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А H О В И В:

У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 23 квітня 2013 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил банківських послуг.

Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого в подальшому збільшився до 2000 грн. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 05 серпня 2020 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 16361,11 грн, в тому числі: 2046,99 грн - заборгованість за тілом кредиту (за простроченим тілом кредиту), 985,28 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625, 13328,84 грн - нарахована пеня, яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати, понесені при зверненні до суду.

Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на рішення суду, яке набрало законної сили, згідно з яким в задоволенні позовних вимог банку до нього про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором було уже відмовлено, проте, банк, незважаючи на наявність рішення суду у березні 2020 році автоматично без його згоди списав грошові кошти, які надійшли на його картковий рахунок, у вигляді премії за участь у військових зборах, у рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором. Він звертався до відділення банку, показував з цього приводу рішення суду, але йому роз`яснили, що банк у разі надходження коштів на його картку буде проводити автоматичне списання заборгованості за кредитним договором. Також відповідач пояснив, що він не користувався кредитною карткою, оскільки відкривав банківський рахунок з метою перерахування йому на рахунок коштів, під час отримання картки на рахунку кошти були відсутні. Крім того, дана картка ним була втрачена, з приводу чого він звертався в поліцію, ніколи не користувався нею у містах ОСОБА_2 , Сумах та інших, зазначених у виписці за договором, оскільки ніколи там не був.

Заслухавши відповідача та дослiдивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень частини 1 статі 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляду і вирішення цивільних прав з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 23 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.45-48), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку «Універсальна».

У вказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами, примірник якого погодився отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту позивача, зобов`язувався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з його змінами на сайті Приватбанку (арк.с.13).

На підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем, окрім, кредитного договору надано також копію Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розрахунки заборгованості за кредитним договором від 23 квітня 2013 року, укладеного між сторонами у справі, станом на 30 вересня 2019 року та станом на 05 серпня 2020 року, довідки про відкриття карткових рахунків, про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача, виписку по кредитному договору відповідача станом на 06 серпня 2020 року.

Так, зокрема, згідно з довідки Банку між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було підписано кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні картки: № НОМЕР_1 , відкрита 23 квітня 2013 року, термін дії - до 10/16; № НОМЕР_2 , відкрита 06 травня 2017 року, термін дії - до 05/21; № НОМЕР_3 , відкрита 16 травня 2017 року, термін дії - до 05/21; № НОМЕР_2 , відкрита 06 травня 2017 року, термін дії - до 05/21; № НОМЕР_3 , відкрита 16 травня 2017 року, термін дії - до 05/21; № НОМЕР_4 , відкрита 16 серпня 2017 року, строк дії - до 08/21; № НОМЕР_4 , відкрита 16 серпня 2017 року, строк дії - до 08/21 (арк.с.11).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 старт карткового рахунку відбувся 23 квітня 2013 року по карті № НОМЕР_1 , в той же день встановлено кредитний ліміт 0,00 грн, 28 листопада 2015 року кредитний ліміт відповідачу збільшено до 2000 грн, 16 серпня 2018 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн (арк.с.12).

Згідно з розрахунком, заборгованість відповідача за договором №б/н від 23 квітня 2013 року станом на 05 серпня 2020 року складає 16361,11 грн, з яких: 2046, 99 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 985, 28 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625, 13328,84 грн - заборгованість по пені. У розрахунку у графі «Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості» зазначено, про внесення клієнтом коштів 16 березня 2020 року у розмірі 694 грн., 18 березня 2020 року у розмірі 50,00 грн. (а.с.10).

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2019 року, залишеним без зміни постановою Чернігівського апеляційного суду від 13 січня 2020 року, в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 23 квітня 2013 року було відмовлено.

Із змісту вказаних судових рішень вбачається, що 28 вересня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звертався до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 23 квітня 2013 року, яка станом на 22 липня 2019 року складала 14687,24 грн (2740,99 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 8920,67 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 1850,00 грн - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500,00 грн - штраф (фіксована складова), 675,58 грн - штраф (процентна складова).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що у заяві позичальника від 23 квітня 2013 року процентна ставка не зазначена, в ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру; Умови та правила надання батьківських послуг, які додані до матеріалів справи не можуть бути підставою для стягнення відсотків за користування кредитом, нарахованої пені, штрафів, оскільки позивачем не було надано доказів, що саме додані до позову Умови та Правила надання батьківських послуг у Приватбанку діяли на час підписання відповідачем заяви приєднання, та саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку ознайомлювався відповідач та погоджувався з ними; фактично отримані та використані відповідачем кошти повернуті в добровільному порядку.

Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з розрахунків заборгованості за договором № б/н від 23 квітня 2013 року, укладеним між ПриватБанком та ОСОБА_1 , з 22 липня 2019 року до 05 серпня 2020 року відповідач не користувався кредитними коштами. 16 та 18 березня 2020 року відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти НОМЕР_5 у сумі 644 грн та 50 грн, що підтверджується випискою за договором № б/н станом на 06 серпня 2020 року, а не особисто відповідачем (а.с. 6-10, 49-53).

Зменшивши суму заборгованості за простроченим тілом кредиту з 2740, 99 грн, яка була станом на 22 липня 2019 року, на 694 грн (сума автоматичного погашення простроченої заборгованості 644 грн + 50 грн), до 2046,99 грн, позивач повторно звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , провівши розрахунок заборгованості станом на 05 серпня 2020 року, згідно з яким відповідач має заборгованість у сумі 16361,11 грн, з яких: 2046, 99 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 985, 28 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК; 13328,84 грн - нарахована пеня.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог та про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 509, 1054 ЦК України, статтями 2, 4 12, 13, 77-82, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовної заяви акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд Чернігівської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: вулиця Грушевського, 1Д, місто Київ, індекс 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 14360570.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 .

Повний текст рішення виготовлений 02 листопада 2020 року.

Суддя Н.В.Волошина