КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/2283/20 Головуючий у І інстанції Чирка С.С.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Ігнатченко Н.В., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ:

у березні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з ОСОБА_1 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2010 року.

Від шлюбу у сторін народились два сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оскільки спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя, між сторонами постійно виникають непорозуміння, що негативно впливає на обстановку в родині, тому позивач просила шлюб укладений з відповідачем розірвати.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2020 рокупозов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 05 серпня 2010 року, Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 680 - розірвано. Відновлено ОСОБА_3 прізвище - Тітова.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у даній справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у суду не було жодної підстави розривати шлюб, оскільки сторони перебували у шлюбі протягом 10 років, почуття любові між ними не втрачено, розірвання шлюбу буде суперечити інтересам їхніх спільних дітей, ні позивачка, ні відповідач не бажають розривати шлюб, а тому є можливість збереження сім`ї та налагодження подальшого спільного життя.

Також зазначено, що ОСОБА_1 з 30 січня 2019 року працював за кордоном України задля благополуччя своєї сім`ї, систематично перераховував кошти для матеріального забезпечення дружини та дітей.

Крім того, суд першої інстанції не вжив заходів до примирення подружжя, що призвело до передчасного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

05 листопада 2020 року на адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2020 року залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що сімейні відносини між сторонами давно вже припинені, відсутнє взаєморозуміння, любов та повага один до одного.

Позивач зазначає, що відповідач зловживає процесуальними правами та намагається ввести суд в оману, навмисно затягує розгляд даної справи.

Окрім того, у відзиві вказано, що примирення сторін для збереження родини є неможливим.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно п. 4 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, справи про розірвання шлюбу є малозначними.

У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог апеляційної скарги з огляду на такі обставини.

За правилом частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, дійшовши висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примушування позивача до шлюбу з ОСОБА_1 не допускається.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, який зареєстрований Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 680(а.с. 7). Після укладення шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_3 .

Від шлюбу у сторін народились два сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 8-9).

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилається на те, що відносини між нею та відповідачем погіршилися, внаслідок чого почуття поваги та кохання втрачені, вони не ведуть спільного господарства, а шлюб носить виключно формальний характер.

Частина 1 статті 3 Сімейного кодексу України проголошує, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову про розірвання шлюбу.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подано заяву, в якій останній просить суд надати подружжю строк для примирення.

Так, відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Окрім того, важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин, відповідно до ч.7 ст.240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі зупинення провадження у справі та надання сторонам строку на примирення (п.5 ч.1 ст. 251 ЦПК України).

Так, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про надання подружжю строку для примирення, оскільки, строк для примирення є правом суду, яке застосовується судом у випадку відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу.

Крім того, як вбачається з відзиву на апеляційну скаргу, позивач немає наміру наладити відносини з відповідачем для збереження сім`ї, у зв`язку з чим, строк у разі надання сторонам строку для примирення чи задоволенні апеляційної скарги, права та інтереси позивача будуть порушені.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання скаржника про надання сторонам строку для примирення.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що перебуваючи за кордоном, ОСОБА_1 ситематичноперераховував кошти ОСОБА_3 для матеріального забезпечення сім`ї, оскільки зазначені докази жодним чином не свідчать про бажанняпозивачки зберегти шлюбні відносини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Н.В. Ігнатченко