УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1201/20

11 червня 2020 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі головуючої судді Грипіч Л. А.

секретар судового засідання Пузирко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Костопільського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кроки Г.В. про звернення стягнення на нерухоме майно. право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року головний державний виконавець Костопільського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Крока Г.В. звернулася до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що на примусовому виконанні у Костопільського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебуває виконавче провадження ВП №19446075 з примусового виконання виконавчого листа Костопільського районного суду Рівненської області від 12 червня 2003 року № 2-1026/2003 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 02 червня 2003 року і до досягнення повноліття. Згідно розрахунку розміру заборгованості, за ОСОБА_1 , станом на 01.06.2020 існує заборгованість по сплаті аліментів у сумі 93516,91 грн.

Боржнику ОСОБА_1 належить нерухоме майно, а саме: жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про праву на спадщину за заповітом та земельна ділянка, що знаходяться в селі Пеньків, Костопільського району Рівненської області, згідно Держаного акту на право приватної власності на землю від 18.07.2001року.

Разом із тим, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 210915490 від 01.06.2020 року, це право боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, що перешкоджає виконанню судового рішення.

За таких обставин головний державний виконавець Костопільського районного відділу державної виконавчої служби Крока Г.В. просила суд, вирішити питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яку не зареєстровано в установленому законом порядку.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, її неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши надані письмові докази та наведені в поданні про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку доводи, суд дійшов висновку, що подання підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Костопільського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебуває виконавче провадження ВП №19446075 з примусового виконання виконавчого листа Костопільського районного суду Рівненської області від 12 червня 2003 року № 2-1026/2003 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 02 червня 2003 року і до досягнення повноліття.

Згідно розрахунку розміру заборгованості №13350 від 01.06.2020, за ОСОБА_1 , станом на 01.06.2020 існує заборгованість по сплаті аліментів у сумі 93516,91 грн.

19 лютого 2020 року державним виконавцем відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову ВП №19446075 про арешт майна боржника .

ОСОБА_1 належить нерухоме майно, а саме: жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про праву на спадщину за заповітом та земельна ділянка, що знаходяться в селі Пеньків, Костопільського району Рівненської області, згідно Держаного акту на право приватної власності на землю від 18.07.2001року. Однак, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 210915490 від 01.06.2020 року, це право боржника не зареєстровано в установленому законом порядку.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно частини третьої, четвертої статті 50 Закону у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищенаведеного та керуючись ч.10 ст.440 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Подання головного державного виконавця Костопільського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кроки Г.В. про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку - задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, а саме: жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 , належного померлій ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на будинкоуправління виданого виконкомом Пеньківської сільської ради 25 червня 2001 року, зареєстрованого в Рівненському бюро технічної інвентаризації за № 61-1, реєстрова книга № 1, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 17.07.2001 року державним нотаріусом Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області та зареєстрованого в реєстрі за №1013, належить ОСОБА_1 ; земельну ділянку що знаходяться в селі Пеньків, Костопільського району Рівненської області, що згідно Держаного акту на право приватної власності на землю від 18.07.2001 року серії ІІ-РВ №038328, належить ОСОБА_1 .

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 15 червня 2020 року.

СуддяЛ. А. Грипіч