РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2020 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Верніка В.М.,

із участю - секретаря Яковець К.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м.Жмеринка цивільну справу за позовом Кіріченка Віталія Михайловича в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

09.02.2020 року до Жмеринського міськрайонного суду надійшов позов Кіріченка В.В. в інтересах АТ КБ "Приватбанк" із вимогами стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованості в сумі 18585,66 грн. за кредитним договором від 19.11.2008 року. Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що свої зобов`язання за вказаним договором від 19.11.2008 року позивач АТ КБ "Приватбанк" виконав, надавши ОСОБА_1 кредит у розмірі 3200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач своїх зобов`язань за договором кредиту не виконав і станом на 23.01.2020 року допустив заборгованість в сумі 18585,66 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9715,83 грн. (у тому числі 20 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 9695,83 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту), заборгованості по відсоткам, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в розмірі 2648,00 грн., нарахованої пені в розмірі 5098,70 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 873,13 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.1-3).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 13.03.2020 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача за довіреністю Кіріченко М.А. завчасно подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

15.05.2020 року судом отримано клопотання сторони позивача стосовно долучення до матеріалів справи додаткових письмових доказів в обгрунтування заявлених позовних вимог.

Відповідачу ОСОБА_1 у відповідності до вимог ч.7,8 ст.128 ЦПК України належно вручена копія ухвали про відкриття провадження в справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих документів 20.03.2020 року, за наслідком чого відзиву на позовну заяву чи інших клопотань відповідачем суду не представлено.

Відтак суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 19.11.2008 року відповідач ОСОБА_1 уклав з позивачем двосторонній правочин, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що ця заява разом з Умовами та Правила надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. У даній заяві позивачем вказано про власне бажання оформити на своє ім`я банківську картку Кредитка "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та зазначено бажаний кредитний ліміт 500 грн. з базовою процентною ставкою за кредитом 3% на місяць на залишок заборгованості (а.с.13).

Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором від 19.11.2008 року за відповідачем ОСОБА_1 рахується заборгованість перед позивачем, що станом на 23.01.2020 року становить 18585,66 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9715,83 грн., заборгованості по відсотках нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в розмірі 2648,00 грн., нарахованої пені в розмірі 5098,70 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 873,13 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.12).

З виписки по картковому рахунку, сформованої вфдповідачем станом на 24.04.2020 року, вбачається використання кредитних коштів шляхом зняття з готівкових коштів, банківського переказу, оплату товарів відповідачем ОСОБА_1 , починаючи з встановлення 19.11.2008 року кредитного ліміту в розмірі 500 грн. (а.с.55-62).

Відповідно до довідки АТ КБ "ПриватБанк" кредитний ліміт відповідачеві ОСОБА_1 з первісної суми 500 грн. послідовно збільшувався до суми 6300 грн., та остаточно 02.08.2018 року зменшений до розміру 0 грн. (а.а.63).

У відповідності до вимог ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно положень ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст.204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину.

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно положень ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до вимог ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо цих актах прямо вказано про це, а також у разі якщо обов`язковість для сторін актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У відповідності до положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказаними вище доказами позивачем у достатній мірі доведений факт отримання відповідачем оспорюваного кредиту та використання на власні потреби кредитних коштів із обов`язком сплати відсотків за їх використання, що узгоджується із правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року в справі №755/18246/15-ц.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов`язання, позаяк ним не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення інших платежів в рахунок виконання власних зобов`язань за вказаним договором кредиту відповідно до умов кредитного договору, а отже, не доведено відсутність своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обов`язком особи, яка порушила зобов`язання, відтак суд приходить до висновку, що заявлена заборгованість за тілом кредиту в сумі 9715,83 грн. (20 грн. + 9695,83 грн.) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено власні позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по простроченим відсоткам та по неустойці з огляду на наступне.

Так, у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі №342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", Витягами з Умов та правил надання банківських послуг, переліком змін до договірної бази, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені серед іншого відповідальність позичальника, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких визначено позовну давність щодо вимог банку, та інші умови. Проте, вказані витяги, що представлені суду позивачем, не місять відомостей щодо їх підписання відповідачем за відсутності належної ідентифікації особи згідно ім`я фізичної особи, включаючи довідку про умови кредитування (а.с.14,15-29,68-73,74-77).

Отже, матеріали справи не містять об`єктивних підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Окрім того, роздруківка із сайту позивача, на який здійснено посилання у позовній заяві, не може належним доказом бути, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що застережено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року в справі №6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

Тому при вирішенні даного цивільного спору не підлягають застосуванню положення ч.1 ст.634 ЦК України, якими передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" з часу виникнення спірних правовідносин 19.11.2008 року до моменту вказаної дати звернення до суду із цим позовом 29.02.2020 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З огляду на наведене без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Генеральна угода та витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Судом враховується, що відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19.11.2008 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони визначили відповідні види неустойки за невиконання кредитних зобов`язань (пеню, штрафи).

Аналогічний правовий висновок про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка"), ("Стандарт"), оскільки такі не містять підпису позичальника, викладено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року в справі №6-16цс15.

Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із нарахованої пені в розмірі 5098,70 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. штраф (фіксована частина) та 873,13 грн. штраф (процентна складова) є безпідставними та задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю передбаченого обов`язку відповідача щодо їх сплати позивачу у анкеті-заяві від 19.11.2008 року, та внаслідок неналежності стосовно цих умов решти представлених позивачем доказів, а саме довідки про умови кредитування, витягів з Тарифів та Умов та переліку змін до договірної бази.

Окрім того, незалежно від погодження сторонами процентної ставки за кредитом в розмірі 46% річних в анкеті-заяві від 19.11.2008 року, позивачем не заявлено вимог про стягнення заборгованості за відсотками із вказівкою про відсутність заборгованості за нарахованими відсотками та заборгованості за простроченими відсотками.

Водночас з огляду на відповідне обгрунтування п.3 позовної заяви та розрахунок заборгованості станом на 23.01.2020 року встановлено, що банк нарахував відсотки на прострочений кредит згідно ч.2 ст.625 ЦК України з процентною ставкою 84% річних для картки "Універсальна Cold" з посиланням на п.2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг.

Однак, з наведених вище підстав судом встановлено неналежність цих доказів позивача щодо погодження сторонами застосованих у розрахунку оспорюваної заборгованості по відсоткам процентних ставок відсотки, нараховані на прострочений кредит згідно із ст.625 ЦК України.

Натомість за змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3% річних від простроченої суми є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Втім, оскільки позовні вимоги не ґрунтуються на підставах саме такої спеціальної цивільно-правової відповідальності відповідача, суд з урахуванням основних засад щодо диспозитивності цивільного судочинства в межах заявлених вимог визначає, що вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в розмірі 2648 грн. є необґрунтованими та підлягають залишенню без задоволення у повному обсязі.

Клопотань про застосування до спірних правовідносин позовної давності ніким із учасників справи не заявлено.

Таким чином, з урахуванням сукупності наведеного суд визначає, що позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 19.11.2008 року в сумі 9715,83 грн. за тілом кредиту.

Також пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача згідно ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду в розмірі 2102 грн. (а.с.4), виходячи з обмеженої законом мінімальної ставки судового збору стосовно вимог майнового характеру для юридичної особи, яка не підлягає іншому зменшенню, незалежно від розміру фактично задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.15, 16, 509, 526, 527, 530, 548-551, 610, 612, 614, 625, 628, 634, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України, ст.4, 5, 10, 13, 19, 23, 27, 76, 82, 89, 141, 223, 259, 263, 264, 274, 275, 279 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити - частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (м.Дніпро Дніпровської області, вул. Набережна Перемоги, 50, МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором від 19.11.2008 року станом на 23.01.2020 року в сумі 9715 (дев`ять тисяч сімсот п`ятнадцять) гривень 83 копійок, а також 2102 (дві тисячі сто дві) гривні судового збору.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в розмірі 2648 гривень, нарахованої пені в розмірі 5098 гривень 70 копійок, а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 гривень - штраф (фіксована частина) та 873 гривень 13 копійок - штраф (процентна складова) - відмовити.

Рішення суду набуває законної сили після закінчення строків його оскарження, якщо не було подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а також включно під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Вернік В.М.