КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
26 червня 2020 року місто Київ
Справа №761/8333/18
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Лівінського С.В. (суддя-доповідач),
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Висіцької Ірини Володимирівни про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року скасоване. Ухвалене по справі нове судове рішення. Позов ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволений частково. Визнано незаконними та скасовані наказ Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва № 122-к від 05 лютого 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади та наказ Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва № 136 від 29 листопада 2017 року в частині встановлення нового графіку роботи ОСОБА_1 . Поновлено з 05 лютого 2018 року ОСОБА_1 на посаді лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету Філії № 1 Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва на 0,5 ставки на умовах неповного робочого тижня з графіком роботи - на другій зміні по парним числам робочих днів. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Консультативно- діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва на користь ОСОБА_1 30 799, 31 грн заробітної плати з індексацією за час вимушеного прогулу з 05 лютого 2018 року по 20 серпня 2019 року з відрахуванням із цієї суми при її виплаті належних до сплати податків та обов`язкових платежів. Допущено до негайного виконання рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету Філії № 1 Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва на 0,5 ставки на умовах неповного робочого тижня з графіком роботи - на другій зміні по парним числам робочих днів. В решті позову відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що під час апеляційного розгляду справи 04 лютого 2020 року до закінчення судових дебатів представник ОСОБА_1 - адвоката Висіцька І.В. подала заяву щодо надання доказів, що підтверджують розмір витрат на правову допомогу протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду.( т. 3 а.с. 31-32)

Заява мотивована тим, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, які понесе сторона залежить від кількості судових засідань, у яких адвокат Висіцька І.В. буде представляти його інтереси, а також той факт, що акт прийому-передачі послуг може фактично бути підписаний лише після останнього судового засідання.

19 червня 2020 року, тобто, протягом п`яти днів після винесення постанови Київського апеляційного суду від 15 червня 2020 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Висіцька І.В. подала до апеляційного суду заяву, в якій просить стягнути з комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва на користь ОСОБА_1 понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 34500 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Наведена правова позиція викладена у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Між позивачем ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Адвокатська фірма «Єфімов та партнери» 10 квітня 2017 року укладено договір про надання адвокатських послуг №49/2017 (т.1 а.с.191-197).

04 січня 2018 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору про надання адвокатських послуг №49/2017 від 10 квітня 2017 року (т. 1 а.с.198).

Відповідно до наданого заявником детального опису робіт (надання послуг), виконаних адвокатом у першій та другій інстанціях становить 34 500 грн.

На підтвердження приймання наданих послуг відповідно договору про надання адвокатських послуг №49/2017 від 10 квітня 2017 року Висіцька І.В. надала акти приймання наданих послуг відповідно договору про надання адвокатських послуг №49/2017 від 10 квітня 2017 року від 08 березня 2018 року, 16 вересня 2019 року, 16 червня 2020 року.

Крім того, за вказаним договором платнику ОСОБА_1 надано рахунки: № 36/2018-49/2017 від 07 березня 2018 року на суму 7500 грн, № 244/2019 від 22 серпня 2019 року на суму 6 000 грн, № 262/2019 від 08 листопада 2019 року на суму 9 000 грн, № 311/2020 від 27 березня 2020 року на суму 9 000, № 332/2020 від 15 червня 2020 року на суму 3 000 грн, а всього на суму 34500 грн.

Між тим, на підтвердження обґрунтованості наданих послуг до клопотання долучено квитанції від 24 грудня 2019 року на суму 5000 грн, від 19 листопада 2019 року на суму 3960 грн, від 16 вересня 2019 року на суму 6000 грн, від 30 березня 2020 року на суму 9 000 грн, та від 16 червня 2020 року на суму 3 000 грн, а всього на суму 26 960 грн.

За наведеного заявником не надано належних та допустимих доказів, зокрема, відповідних квитанцій, щодо підтвердження факту сплати адвокату ще 4540 грн.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи під час розгляду апеляційної скарги питання щодо розподілу судових витрат апеляційним судом вирішено не було.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції серед іншого має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, на думку колегії суддів, наявні підстави для ухвалення додаткового рішення про стягнення з комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва в дохід держави судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги на підставі ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011, № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. За подання позовної заяви про розірвання шлюбу з одночасним поділом майна судовий збір справляється за розірвання шлюбу і за поділ майна.

Згідно пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011, № 3674-VI (в редакції, яка діяла на час подання позовної заяви), за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем встановлюється ставка судового збору - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011, № 3674-VI (в редакції, яка діяла на час подання позовної заяви), за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою встановлюється ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно пп. 6 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011, № 3674-VI, за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду: заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами встановлюється ставка судового збору у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі 1762 гривень.

Оскільки позовні вимоги було задоволено частково, відповідно до вимог ч. 1 та п. 3) ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, з комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва підлягають стягненню: в дохід держави - судовий збір у розмірі 6055,98 грн, а на користь ОСОБА_1 - витрати на правничу допомогу в розмірі 22 564 грн та.

Керуючись ст. ст. 136, 141, 270, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Висіцької Ірини Володимирівни про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги у розмірі 22 564 грн.

Стягнути з комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва () в дохід держави судовий збір у розмірі 6055,98 грн.

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. У випадках визначених ст. 389 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: С.В. Лівінський,

Р.В. Березовенко,

В.А. Нежура