Справа № 523/4789/18
Провадження № 2/504/655/20
РІШЕННЯ
15.10.2020 року смт.Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді - Барвенка В.К.,
секретаря Мельникової В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4, смт. Доброслав, цивільну справу уточненим первісним позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору АТ «Креді- Агріколь Банк», про поділ спільного майна набутого подружжям за час шлюбу, та за зустрічним позовом адвоката Робул А.А. в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , який у листопаді 2019 року уточнила, і в остаточній редакції просила суд:
поділити спільне майно подружжя легковий автомобіль Сітроен, державний номерний знак НОМЕР_1 , залишивши його у власності ОСОБА_2 , та стягнувши з останнього на користь ОСОБА_1 половину внесеної суми за автомобіль в розмірі 159195 грн;
поділити спільне майно подружжя майнові права на квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , залишивши їх у власності ОСОБА_2 та стягнувши з останнього на користь ОСОБА_1 половину внесеної суми в розмірі 447994 грн.
Вирішити питання судового збору стягнути з відповідача на її користь 6115,40 грн.
Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.11.2018 року позовну заяву передано до Комінтернівського районного суду Одеської області за підсудністю.
Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.02.2019 року відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче засідання.
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.07.2019 року залучено АТ «Креді Агріколь банк» в якості третьої особи без самостійних вимог до участі у справі.
У липні 2019 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 , яким просив суд поділити спільне майно подружжя:
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.11.2019 року зустрічний позов прийнятий до розгляду з первісним позовом, закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримала вимоги свого довірителя.
Представник ОСОБА_2 вкотре не з`явився, просив відкласти розгляд справи через пандемію та зайнятістю в інших процесах.
Суд, враховуючи тривалий час розгляду справи, отримання позицій всіх учасників справи, визнав неповажною причиною неявки сторони ОСОБА_2 , проте вважав можливим розглянути справу за поданими матеріалами, оскільки цих матеріалів достатньо для ухвалення рішення.
Представник ПАТ «Креді Агріколь» сповіщений належним чином, не з`явився, обізнаний про існування справи у суді, надав матеріали за ухвалою суду.
Встановлені судом обставини справи:
19.04.2008 року між сторонами укладений шлюб.
18.06.2015 року на підставі договору купівлі- продажу автомобіля, ОСОБА_2 набув у власність автомобіль Сітроен, дата реєстрації 18.06.2015 року, держзнак НОМЕР_1 .
У червні 2017 року подружжям було прийнято рішення інвестувати грошові кошти у будівництво 3 черги ЖК «Авторський», та було укладено договір купівлі- продажу майнових прав на квартири ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13 згідно плану.
В теперішній час подружжя не може дійти згоди щодо поділу набутого спільного майна.
За майнові права та автомобіль за час шлюбу сплачені кошти частково, 447994 грн., та 159195 грн. відповідно.
За час шлюбу ОСОБА_2 уклав кредитний договір з МТБ Банк на споживчі потреби в сумі 100000,00 грн.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.02.2018 року шлюб розірвано, рішення набрало законної сили та не було оскаржено.

Час припинення шлюбних відносин цим рішенням не було встановлено.

ОСОБА_2 надав довідку про те, що станом на 05.04.2018 року кредит виплачений повністю.

Проте відсутні докази того, що кредит виплачений за його особисті кошти.

Отже позовні вимоги зустрічного позову в частини стягнення частини сплачених коштів по кредиту ПАТ «МТБ Банк» не доведені належними доказами, тому не підлягають задоволенню.

Що стосується вимог, як за первісним, так і за зустрічним позовом, в частині поділу майна, припинення права спільної сумісної власності, та визнання права власності за одним з подружжям (відповідно) зі сплатою компенсації, суд виходить з наступного:

Відповідно до вимог статей 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а їх частки у спільному майні - рівними, незалежно від того, що один з них не мав самостійного заробітку, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

Згідно із частиною п`ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.

Таким чином, вирішуючи питання про поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і, зокрема, відноситься до категорії неподільних речей, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Суд встановив, що ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_2 не надавав своєї згоди на отримання грошової компенсації за свою частку у спільному майні, набутому подружжям.

Суд вважає, що сторони не надали суду належного та допустимого доказу, який би свідчив про дійсну вартість спірного майна набутого подружжям за час шлюбу.

Суд виходить з того, що кожна сторона доводить докази на обгрунтування своїх вимог на власний розсуд.

Від проведення експертизи сторони відмовились у судовому засіданні.

Надана роздруківка з інтернет ресурсу не є належним доказом вартості спірного автомобіля.

Крім того, за цієї обставини (інтернет доказу), ця сама вартість мала би бути визнана протилежною стороною, чого судом не встановлено в судовому засіданні.

Більш того, зі змісту як первісної, так і зустрічної позовних заяв, пояснень представників сторін встановлено, що згоди щодо вартості, та способу поділу спірного майна між сторонами не має.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених неб вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом і передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ч.1 ЦПК України).

В тому числі і з наведених міркувань не може бути задоволено вимоги позову про припинення права власності кожної із сторін на спірний автомобіль та майнові права в ЖК «Авторський».

Не надано жодного доказу сторонами, що кошти за майнові права у ЖК «Авторський» сплачувались як їх (кожної сторони) особисті.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 6 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

З поданих сторонами доказами неможливо встановити, що спірний автомобіль, майнові права в ЖК «Авторський», оплата кредитів (кредиту) придбано (оплачено) саме за власні кошти кожної сторони.

Тому суд не вбачає підстав розглядати дане майно та майнові обов`язки як особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України.

Водночас існують підстави вважати, що дані правовідносини які встановлені судом врегульовані ст. ст. 60, 61 СК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13.

Суд не наділений обов`язком відповідати на всі доводи позову, і роз`яснювати як саме має бути захищено те чи інше право сторони.

Суд враховує висновки Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), викладені, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58), відповідно до яких принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Водночас, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (пункт 29).

Суд вважає недоцільним надавати відповідь на всі інші доводи позову, оскільки вони не є істотними, і зводяться до власного розуміння позивачами вимог діючого законодавства.

Таким чином, щодо позовних вимог про поділ майна набутого подружжям суд вважає можливим їх задовольнити частково (як зустрічного так і первісного позову), з поділом спільного майна, що є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , шляхом визнання за кожним з них права власності по одній другій автомобіля Сітроен, державний номерний знак НОМЕР_1 , а також по одній другій майнових прав та обов`язків пов`язаних з квартирами АДРЕСА_1 , № 13 ЖК «Авторський».

Суд вважає доцільним повернути ОСОБА_3 сплачену ним грошову заставу як різницю вартості спірного майна набутого подружжям, оскільки сплата цієї суми доведена матеріалами справи.

В решті вимог за первісним та зустрічним позовом слід відмовити.

Судовий збір за первісним позовом слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в сумі 3057 грн. пропорційно задоволеним вимогам позову.

Питання судового збору за зустрічним позовом не ставилось..

На підставі наведеного, керуючись 15,16 ЦК України, ст. ст. 69, 71, 105, 112, СК України, ст.ст. 12,13, 10-106, 76-80, 207, 208, 258-260, 353 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Поділити спільне майно що є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом визнання за кожним з них права власності по одній другій автомобіля Сітроен, державний номерний знак НОМЕР_1 , а також по одній другій майнових прав та обов`язків пов`язаних з квартирами АДРЕСА_1 , № 13 3 черги ЖК «Авторський».

В задоволенні решти позовних вимог як первісного так і зустрічного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3057 грн. судового збору.

Решта судового збору за первісним позовом відноситься на рахунок позивача.

Питання судового збору за зустрічним позовом не ставилось.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст судового рішення виготовлений 26 жовтня 2020 року.

Суддя В.К. Барвенко