Справа № 342/857/19
Провадження № 2/342/38/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гайдич Р.М.

секретаря судового засідання Сьомкайло І-М.І.,

за участю

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивача-адвоката Жичицької С.Р.,

провівши відкрите підготовче засідання в залі суду в м. Городенка у справі за позовом ОСОБА_1 до Тишківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом. Позов обґрунтовує тим, що вона разом із своїм чоловіком та дітьми в 1995 році перейшла жити в житловий будинок, в котрому ніхто не проживав декілька років, по АДРЕСА_1 де вона проживає і на даний час. Її чоловік, який був ініціатором проживання в даному будинку, помер в 1996 році. Право власності не оформив. Тому їй було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право власності на будинок. Зазначає, що вона відремонтувала будинок, утримує його, оплачує послуги електро та газопостачання. Попередні власники даного будинку померли. Її діти на даний час в будинку не проживають, а вона проживає одна.

Ухвалою суду від 29.11.2019 залучено до участі в справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 , 1977 р.н., та ОСОБА_3 , 1978 р.н.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Жичицька С.Р. підтримали позовні вимоги. Просили задовольнити.

Представник відповідача Тишківської сільської ради сільський голова Пронич І.І., в судовому засіданні не заперечив проти задоволення даного позову. Ствердив, що дійсно позивачка протягом тривалого часу проживає в цьому будинку, утримує його. Попередні власники померли, а останній володілець виїхав давно та в село ніколи не повертався і як йому відомо, що він також давно помер.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судові засіданні не з`явилися. До суду, через поштове відділення, поступили заяви про розгляд справи у їх відсутності. Проти задоволення вищевказаного позову в повному обсязі не заперечують.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що: позивачка ОСОБА_1 разом із своєю сім`єю, а саме із чоловіком ОСОБА_1 та дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в 1995 року перейшла жити в житловий будинок, що розміщений в АДРЕСА_1 за ініціативи чоловіка. В даному будинку вона проживає з того часу і по сьогоднішній день. Її чоловік ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вибули в м.Івано-Франківськ в 1996 році та 1998 році на навчання. Після смерті чоловіка ОСОБА_1 зверталась до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Але їй було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на будинок оскільки у неї відсутній оригінал документів про право власності на будинок.

Згідно із технічним паспортом даний будинок було побудовано 1936 року. Вартість будинку на даний час становить 63 830 грн. Згідно відомостей ОКП «Коломийське МБТІ» від 30.03.2018 року право власності на цей будинок станом на 31.12.2012 року не було зареєстровано.

За даним будинком закріплено земельну ділянку площею 0,16 га.

Ще встановлено, що в даному будинку були зареєстровані та проживали: з 1950 року по 1967 рік ОСОБА_5 , 1901 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; також проживала з 1950 року по 1990 рік ОСОБА_6 1907 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; та проживав з 1989 року по 1993 рік ОСОБА_7 1938 року народження, який в 1993 році вибув в м.Богородчани, що підтверджується даними зазначеними в довідці Тишківської с/р № 405 від 29.11.2019 року. Згідно інформації Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області від 10.12.2019 року, наданої на запит адвоката Жичицької С.Р., то ОСОБА_7 , 1938 року народження помер, що підтверджується записом №49 від 09.12.2008 року складений Богородчанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану.

Свідки ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , які були допитані в судовому засіданні 20.02.2020 року ствердили, що дійсно десь з початку 1990-х років і по даний час позивач проживає в АДРЕСА_1 . До неї в тому будинку вже ніхто не проживав і він був занедбаним. Старші люди, що там жили до них вже давно повмирали. На даний час господарка в доброму стані. Чоловік позивачки давно помер.

Отже з 1995 року позивачка ОСОБА_1 володіла згаданим нерухомим майном добросовісно і відкрито. Вона не приховувала факт перебування майна у її володінні. Таке володіння було безперервним, воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Що підтверджується крім іншого і інформацією наданою Тишківською с/р з погосподарських книг за 1996-2000 рік про проживання ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , станом на 1996 рік та про її проживання з того часу і в 2019 році, та підтверджено свідками та представником сільської ради в судовому засіданні. ОСОБА_1 оплачує послуги з газопостачання за вказаною адресою.

На даний час право власності на нерухоме майно, яким володіє позивачка ОСОБА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 ніким не зареєстровано.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом; право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації; право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові по справі №910/1724/17 від 14.05.2019 року, умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст.344 ЦК України є наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт, законність об`єкта володіння, добросовісність заволодіння чужим майном, відкритість володіння, безперервність володіння, сплив установлених строків володіння, відсутність норм закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. За змістом ч.1 ст.344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особо таким майном має бути безтитульним, тобто таким, що не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном.

Положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнано право на звернення фізичних та юридичних осіб до ЄСПЛ за захистом своїх порушених прав та охоронюваних Конвенцією свобод, пов`язаних з реалізацією права власності. Зокрема, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Акцентуємо увагу на тому, що при цьому зазначеною статтею захищено не лише майно у його вузькому розумінні, а й широкий спектр правовідносин власності. Термін «власність», як це передбачено ст. 1 документа, може означати або існуючу власність, або претензії, щодо яких заявник може довести, що він має законні підстави вимагати їх задоволення.

У даному випадку законодавча норма про набувальну давність, яка діє в Україні, надає громадянину право на законних підставах претендувати на відповідну власність.

Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ поняття «майно» розуміється і як фактичне майно, і як майнові цінності, в тому числі боргові вимоги. Питання про майно виникає тоді, коли особа може претендувати на відповідну власність, тобто мати на неї право.

У пункті 124 рішення від 30 листопада 2004 р. у справі «Онерїльдиз проти Туреччини» ЄСПЛ наголосив, що поняття «майно» у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке охоплює не лише право власності на матеріальні речі, і воно не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: питання, яке при цьому потребує вирішення, полягає в з`ясуванні наявності підстав вважати, що обставини даної справи, ураховані в цілому, надають заявникові титул щодо матеріально-правового інтересу. Поняття «майно» охоплює не лише існуюче майно, але також може стосуватися засобів праводомагання, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання щодо ефективного здійснення права власності.

Крім того, стаття 6 Конвенції гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, з огляду на те, що позивачка ОСОБА_1 добросовісно заволоділа нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним з 1995 року по даний час, тобто більше 25 років, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого нею позову та вважає за можливо визнати право власності за набувальною давністю.

Враховуючи, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року); та зважаючи, що усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.344 ЦК України, ст.ст. керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Місце проживання позивачки ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Місцезнаходження Тишківської сільської ради вул. Незалежності,12, с. Тишківці, Городенківського району Івано-Франківської області.

Місце проживання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 с. Тишківці, Городенківський район, Івано-Франківська область.

Місце проживання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 АДРЕСА_2 .

Суддя: Гайдич Р. М.