Справа № 638/8183/20
Провадження № 2-з/638/272/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року Дзержинський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Семіряд І.В.

за участю секретаря Башинської К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

16.06.2020 в провадженні суду надійшла зазначена заява про забезпечення позову. В обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказує, що подає заяву про забезпечення позову до подання позову. Також заявником зазначено, що в провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова знаходиться позовна заява за його позовом про визнання електронних торгів недійсними, проте цивільну справу ухвалою суду направлено до Дзержинського районного суду м. Харкова за підсудністю, ухвала мотивована тим, що спірна квартира знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . На теперішній час ухвала про направлення справи за підсудністю не набрала законної сили, тому фактично не передана в Дзержинський районний суд м. Харкова. У зв`язку з чим ОСОБА_1 забезпечити позов до подання позовної заяви, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 .

Приписами ч.1 ст. 153 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що заява про забезпечення позову подана в порядку п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України, тобто до подання позовної заяви.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст.1) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї конвенції.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Проте, як вбачається з заяви про забезпечення позову на теперішній час в провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , предметом спору квартира АДРЕСА_2 . Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова зазначену цивільну справу направлено за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова, проте ухвала станом на 18.06.2020 не набрала законної сили, а тому не направлена до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Окрім того, перевіркою автоматизованої системи документообігу суду КП «Д3» встановлено, що станом на 18.06.2020 цивільна справа №646/3402/20 з Червонозаводського районного суду м. Харкова не надходила.

Отже, заявник помилково звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, оскільки позов пред`явлено до іншого суду.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 2, 150-153, 157, 260-261, 353, 354, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до пред`явлення позову залишити без задоволення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом 15-ти днів з дня її з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

СУДДЯ І.В. Семіряд