Справа № 583/3380/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Ярошенко Т.О.

з участю секретаря судового засідання Алєксєєнко І. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Охтирка в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сімейний 171», Приватного підприємства «СІБ» про спростування недостовірної інформації,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

17 вересня 2020 року до суду звернувся представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Цуркан В.І. з вказаним позовом. Вимоги мотивував тим, що 03 листопада 2012 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 та переїхала проживати за місце мешкання чоловіка до м. Лебедин, Сумської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_2 . У зв`язку з тим, що подружнє життя не склалося позивачка разом з дитиною повернулася до м. Охтирка, Сумської області, а відповідач залишився в м. Лебедин Сумської області. Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 21 жовтня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, стягнуто з ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_2 .

Представник позивачки зазначає, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 проживала разом з донькою у м. Охтирка, Сумської області, де працювала на посаді вчителя початкових класів Охтирської загальноосвітньої школи № 5 ім. Р.К. Рапія Охтирської міської ради Сумської області. Після розлучення між сторонами склалися добрі стосунки, відповідач періодично відвідував дочку ОСОБА_2 , з метою спілкування та спільного відпочинку, іноді залишався на ніч або вихідні дні разом з нею у квартирі, в якій дитина проживала з матір`ю ОСОБА_1 , однак сімейні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не поновлювалися, спільного бюджету вони не мали, разом господарства не вели.

У 2018 році з метою додаткового заробітку для покращення рівня матеріального забезпечення себе та малолітньої дочки, ОСОБА_1 звільнилася з роботи та виїхала до Китайської Народної Республіки. Позивачка та відповідач домовилися, що на час її перебування за межами України дочка залишиться проживати з батьком ОСОБА_3 , який, в свою чергу, зобов`язувався не чинити перешкод матері та бабі у спілкуванні, зустрічах з дитиною, а також можливості приймати участі у її вихованні та розвитку.

Представник позивачки вказує на те, що в 2019 році ОСОБА_1 прийняла рішення залишитися в Республіці Польща для подальшого працевлаштування. Під час чергового приїзду до м. Охтирка, Сумської області сторони домовилися про те, що в подальшому, після остаточного влаштування життя за межами України, малолітня ОСОБА_2 переїде на постійне місце проживання до матері, для чого ОСОБА_1 надасть нотаріально завірену заяву про дозвіл батькові на виїзд за кордон з дитиною. В свою чергу, ОСОБА_3 попросив позивачку, нібито з метою оформлення житлової субсидії для належного забезпечення соціально - побутовими умовами проживання спільної дитини, підписати заяву про визначення місця проживання та реєстрації малолітньої ОСОБА_2 разом з батьком, на що ОСОБА_1 погодилася.

Однак, після від`їзду позивачки до Республіки Польща ОСОБА_3 звернувся до Лебединського районного суду Сумської області з позовом про припинення стягнення з нього аліментів за рішенням суду та стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини, який рішенням суду від 12 серпня 2020 року задоволено. Реалізовуючи своє право на отримання аліментів позивачка пред`явила до виконання виконавчий лист, виданий Охтирським міськрайонним судом Сумської області від 04 листопада 2016 року за рішенням про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 . Постановою державного виконавця Лебединського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 27 листопада 2019 року за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження № 60727112 та визначено заборгованість зі сплати аліментів станом на 27 листопада 2019 року в розмірі 65082,86 грн.

Після цього, ОСОБА_3 з метою уникнення від обов`язку по сплаті аліментів звернувся до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сімейний 171» та Приватного підприємства «СІБ» з проханням надати йому довідки про місце його проживання та склад сім`ї. Так, відповідач отримав від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сімейний 171» довідку, згідно якої він, нібито, з вересня 2016 року по серпень 2017 року фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, Приватним підприємством «СІБ» було надано ОСОБА_3 довідку про те, що він фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 з серпня 2017 року по листопад 2018 року, що не відповідає дійсності. Також, зі змісту зазначених довідок вбачається, що відповідач у періоди з вересня 2016 року по листопад 2018 року проживав за вказаними адресами однією сім`єю разом із колишньою дружиною ОСОБА_1 та малолітньою дочкою ОСОБА_2 .

Представник позивачки вказує на те, що зазначена інформація є неправдивою та вигадана з метою спотворення фактичних обставин справи, і використовується відповідачем під час розгляду судами справ щодо припинення стягнення аліментів, звільнення його від сплати аліментів та аліментної заборгованості. Однак, вказані обставини не визнаються відповідачами, які надали довідки недостовірного характеру, чим фактично втрутилися у приватне життя ОСОБА_1 , її дочки та посвідчують вигадані обставини на користь ОСОБА_3 .

Посилаючись на те, що діями відповідачів порушено конституційні права та інтереси ОСОБА_1 та її малолітньої дитини ОСОБА_2 , що не надає можливості реалізувати визначене законом право на отримання аліментів, представник позивачки просить визнати недостовірними та такими, що не відповідають дійсності довідку Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сімейний 171» від 03 грудня 2019 року за вихідним № 205 про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично проживає за адресою по АДРЕСА_1 без реєстрації з вересня 2016 року по серпень 2017 року і разом з ним проживали дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , колишня дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та довідку Приватного підприємства «СІБ» від грудня 2019 року за вихідним № 1629 про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 фактично проживає за адресою по АДРЕСА_2 без реєстрації з серпня 2017 року по листопад 2018 року і разом з ним проживали дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , колишня дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Процесуальні дії та аргументи учасників справи.

18 вересня 2020 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (а. с. 67-68).

28 вересня 2020 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні, відповідачам визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а. с. 91).

Відповідачам Приватному підприємству «СІБ» 06.10.2020 року, ОСОБА_3 , 05.10.2020 року, а відповідачу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сімейний 171» 19.10.2020 року вручено копію ухвали про відкриття провадження в справі з копією позову та доданих до нього документів, про що в справі мається письмове повідомлення (а. с. 96,97, 104) , відзиву на позов ними не подано, поважності причин його не подачі відповідачами суду не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

05.10.2020 року представник позивачки подав заяви про проведення справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, так як вважає, що по справі необхідно надати пояснення сторонам, а також просив допитати свідка ОСОБА_5 , яка може надати пояснення щодо того, як саме проживала ОСОБА_1 з неповнолітньою дитиною у період з вересня 2016 року по серпень 2017 року та з серпня 2017 року по листопада 2018 року, яким чином та з якою метою ОСОБА_3 оформив спірні довідки (а. с. 104а-105).

Суд, вирішуючи вказані клопотання представника позивача, не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на слідуюче.

Вирішуючи клопотання представника позивача про подальший розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, суд зазначає, що дана справа є незначної складності, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з викликом сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, обґрунтованих заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження представник позивача не надав суду, а тому законних підстав для переходу до розгляду справи з викликом сторін суд не вбачає відповідно до положень ст.277 ЦПК України,тому суд вважає, що клопотання представника позивача про подальший розгляд справи з викликом сторін необхідно залишити без задоволення.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки Охтирським міськрайонним судом не приймалось рішення про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.

З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В розумінні ч.6 ст.279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Щодо клопотання представника позивачки про виклик свідка ОСОБА_5 , на думку суду представник позивачки не навів достатніх аргументів щодо задоволення клопотання про виклик вказаного свідка, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи без виклику вказаного свідка.

Фактичні обставини справи та мотиви суду.

Суд проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21.10.2016 року по справі № 583/2495/16-ц, провадження № 2/583/863/16 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Стягнуто з ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення нею повноліття,починаючи стягувати з 05.08.2016 року та аліменти сплачувати ОСОБА_1 (а.с.18).

04 листопада 2016 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області видано виконавчий лис за вказаним рішення суду в частині стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 21).

Постановою державного виконавця Лебединського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Сумській області Матюк Я.Б. від 27 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 60727112 з примусового виконання виконавчого листа № 583/2495/16-ц (а.с.22-23 ).

12 серпня 2020 року рішенням Лебединського районного суду Сумської області по справі № 950/2492/19, провадження № 2/950/75/20 задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 , звільнено його від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнутих відповідно до рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2016 року, та від сплати заборгованості із вказаних аліментів. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 а утримання малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в твердій грошовій сумі у розмірі 6500.00 грн. на місяць, починаючи стягнення з 08 жовтня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення законної сили не набрало (а.с. 41-46 ).

Відповідно до довідки виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «СІМЕЙНИЙ 171» від 03 грудня 2019 року вихідний номер 205 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 фактично проживав по АДРЕСА_1 без реєстрації з вересня 2016 року по серпень 2017 року. Разом з ним проживали дочка ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_1 (а. с. 47).

Згідно довідки виданої Приватним підприємством «СІБ» від грудня 2019 року №1629 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 фактично проживав по АДРЕСА_2 без реєстрації з серпня 2017 року по листопад 2018 року. Разом з ним проживали дочка ОСОБА_2 та колишня дружина ОСОБА_1 (а. с. 53).

Позивачка у позові зазначає, що інформація зазначена у довідках виданих Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «СІМЕЙНИЙ 171» від 03 грудня 2019 року вихідний номер 205 та Приватним підприємством «СІБ» від грудня 2019 року №1629 не відповідає дійсності, вказані довідки використовувались у судових справах щодо припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати аліментів та звільнення від аліментної заборгованості ОСОБА_3 . Позивачка просить визнати інформацію, зафіксовану в довідках недостовірною.

Предметом позову є вимога: про визнання недостовірної інформації, викладеної у довідках отриманих від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «СІМЕЙНИЙ 171» та Приватним підприємством «СІБ» отриманих ОСОБА_3 під час розгляду цивільної справи №950/2492/19 у справі за його позовом до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментам, стягнутих відповідно до рішення суду, та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Однак суд вважає, що вказана вимога не може бути розглянута за правилами цивільного судочинства, так як спір стосується вирішення питання про належність і допустимість доказів у цивільній справі. А це питання не може розглядатися поза межами вказаної цивільної справи, суд вважає, що провадження по вказаній справі слід закрити.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частини 5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд звертає увагу на те, що приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати.

Аналогічні правові висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (пункт 59), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18 вересня 2019 року у справі № 638/17850/17 (пункт 5.30), від 8 листопада 2019 року у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 30), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункт 30), від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (пункт 45)).

Суд зазначає, що право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Відсутність у позивача юридичної можливості спростувати інформацію, відображену у довідках, поза межами іншого цивільної справи є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм процесуального права. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті. Остання досягається гарантуванням того, що аргументи позивача про недостовірність відповідної інформації має перевірити суд у іншій цивільній справі, в якій дані, зафіксовані у довідці, є доказом.

Однією з підстав для закриття провадження у справі є те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України). Суд вважає, що провадження у вказаній справі слід закрити.

Близькі за змістом правові позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (пункти 33-37), від 30 січня 2019 року у справі № 803/3/18 (пункт 34), від 6 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 810/5854/14).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у іншій цивільній справі, чи з метою створення поза межами останньої передумов для визнання доказу, отриманого у іншій справі, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду. У відкритті провадження за ними слід відмовляти на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, а у разі, якщо провадження було відкрите, - закривати його на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року справа №333/6816/17 провадження 14-87 цс 20.Висновок суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачкою ініційовано вказаний позов з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у іншій цивільній справі, з метою створення поза межами останньої передумов для визнання доказу, отриманого у іншій цивільній справі, неналежним або недопустимим, а тому суд вважає, що даний позов не підлягає судовому розгляду, а тому провадження по вказаній справі слід закрити.

За змістом п. 1 ч. 1ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень ст.ст. 141, 142 ЦПК України судові витрати залишити за позивачкою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 142, 247, п. 1 ч.1 ст.255, 258, 260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Закрити провадження в справі за позовомОСОБА_1 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сімейний 171», Приватного підприємства «СІБ» про спростування недостовірної інформації.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду складена 18 листопада 2020 року.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: Т.О.Ярошенко