справа № 373/1177/20 головуючий у суді І інстанції Залеська А.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Суханової Є.М., Сержанюка А.С.,
з участю секретаряМариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент з цивільного захисту, оборони та взаємодії з правоохоронними органами Київської обласної державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення - залучення до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення - залучення до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС. Заява обґрунтована тим, що встановлення даного факту необхідне йому для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи та отримання посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент з питань цивільного захисту, оборони та взаємодії з правоохоронними органами Київської обласної державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення - залучення до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на обставини вказані у заяві, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, не з`ясування всіх фактичних обставин справи, просив скасувати ухвалу та постановити нове судове рішення, яким задовольнити його вимоги.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак, відзиву до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі,суд першої інстанції виходив з того, що заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, встановлення якого в послідуючому слугує підставою для отримання заявником певних соціальних пільг та гарантій, а для інших осіб породжує обов`язки забезпечити реалізацію цих прав, не можуть розглядатись в суді в окремому провадженні без попереднього звернення заявника до уповноваженого органу який здійснює соціальну політику захисту населення та без залучення такого органу до участі у справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, мають юридичний характер, тобто відповідно до закону викликають юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 просив встановити факт залучення його до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, що забезпечить реалізацію його прав передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ в частині пільг та соціальних гарантій для інвалідів війни.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у постанові Пленуму від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать, зокрема, інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Правовий статус інваліда війни підтверджується відповідним посвідченням, виданим відповідно до Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302.

Верховним Судом наразі сформована усталена судова практика у справах за заявами фізичних осіб про встановлення факту участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань цивільної оборони, зокрема у постановах від 27 березня 2019 року в справі № 310/8703/17, від 19 листопада 2019 року в справі № 758/1149/18, від 18 вересня 2019 року в справі № 569/5187/19, від 25 вересня 2019 року в справі № 310/8705/17.

Так, згідно висновків Верховного Суду, оскільки законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни, то в окремому провадженні не може бути встановлений юридичний факт залучення заявника до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який фактично підтвердить належність особи до інвалідів війни.

У випадку якщо компетентний орган державної влади отримав від заявника документи, які підтверджують факт його залучення до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, проте надав відмову, яку заявник, маючи документальні підтвердження зазначеного факту, вважає безпідставною, він може оскаржити такі дії органу влади до адміністративного суду, до повноважень якого належить, зокрема, перевірка законності й обґрунтованості відмови заінтересованої особи та оцінка наданих їй заявником документів як доказів його залучення до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, встановлення якого в послідуючому слугує підставою для отримання заявником певних соціальних пільг та гарантій, а для інших осіб породжує обов`язки забезпечити реалізацію цих прав, не можуть розглядатись в суді в окремому провадженні без попереднього звернення заявника до уповноваженого органу, який здійснює соціальну політику захисту населення та без залучення такого органу до участі у справі.

У разі незгоди з прийнятим рішенням органу, який уповноважений визначати статус осіб з інвалідністю внаслідок війни та забезпечувати їх соціальний захист, заінтересована особа має право на підставі ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та частини другої статті 124 Конституції України звернутися за захистом свого права до суду, але не з заявою про встановлення факту, що дає право на встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та отримання посвідчення інваліда війни, а шляхом оскарження рішення чи бездіяльності відповідного органу за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постанові від 10.06.2020 (справа № 347/576/18) у подібних правовідносинах.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки зводяться до помилкового тлумачення заявником норм процесуального і матеріального права.

Апелянтом не обґрунтовано обраний спосіб захисту своїх прав, саме шляхом встановлення факту, що має юридичне значення.

А відтак, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: Є.М. Суханова

А.С. Сержанюк