Справа № 216/6190/16-ц
Провадження 6/216/4/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу в Дніпропетровській області в складі:

головуючого судді Бутенко М. В.

за участю

секретаря Крейса О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в м. Кривий Ріг в Дніпропетровській області цивільну справу за поданням державного виконавця Центрально-Міського районного відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визначення частки нерухомого майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Центрально-Міського районного відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, який змінив свою назву на Центрально-Міський ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) звернувся до суду з поданням про визначення частки нерухомого майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Своє подання обґрунтовує наступним: на виконанні у державного виконавця перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 216/6190/16-ц від 10.05.2017 року, виданого Центрально-міським райсудом м. Кривого Рогу про стягнення заборгованості у розмірі 89612,20 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . Боржником ОСОБА_1 рішення суду в добровільному порядку не виконано та останній ухиляється від його виконання. Державним виконавцем в ході проведення виконавчих дій по примусовому стягненню грошових коштів на користь стягувача, було встановлено, що будь яке рухоме майно у боржника відсутнє, тому, у відповідності до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем було звернено стягнення на нерухоме майно боржника, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за боржником на праві власності згідно електронної бази КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», але згідно свідоцтва про право власності, виданого згідно розпорядження № Ц-503 від 09.10.20000 року, квартира дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності боржнику та членам його сім`ї, а саме брату ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто частки квартири не визначені, а оскільки чинним законодавством приватному виконавцю не надано право самостійно вирішувати питання визначення частки майна боржника, то виконавець, керуючись нормами ст. 443 ЦПК України звернулася до суду із даним поданням, яким просить визначити частку майна боржника, щодо квартири, на яку може бути звернуто стягнення в рамках вказаного виконавчого провадження, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної спільної сумісної власності боржнику ОСОБА_1 та членам його сім`ї, а саме брату ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Приватний виконавець в судове засідання не з`явилася, в поданні просила суд розглянути подання без присутності державного виконавця та задовольнити його.

Інші учасники по справі в судове засідання не з`явилися із невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 443 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Згідно з ч. 2 ст. 443 ЦПК України, неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Вивчивши матеріали подання, оцінивши надані докази у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні у державного виконавця Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 216/6190/16-ц від 10.05.2017 року, виданого Центрально-міським райсудом м. Кривого Рогу про стягнення заборгованості у розмірі 89612,20 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . Боржником рішення суду в добровільному порядку не виконано та останній ухиляється від його виконання. Державним виконавцем в ході проведення виконавчих дій по примусовому стягненню грошових коштів на користь стягувача, було встановлено, що будь яке рухоме майно у боржника відсутнє, тому, у відповідності до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем було звернено стягнення на нерухоме майно боржника, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за боржником на праві власності згідно електронної бази КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», але згідно свідоцтва про право власності, виданого згідно розпорядження № Ц-503 від 09.10.2000 року, квартира дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності боржнику ОСОБА_1 та членам його сім`ї, а саме брату ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом про смерть № 1341 від 20.11.2010 року, тобто частки квартири не визначені. Згідно відповіді Першої криворізької державної нотаріальної контори від 04.12.2018 року, вказано, що після смерті ОСОБА_4 з заявою про прийняття або відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, тобто частина майна, що належала у спільному сумісному майні матері боржника як спадкове майно ніким зі спадкоємців не прийнята.

Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Питання звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності, регулюється ст.371 ЦК, згідно з якою Кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Згідно із статтею 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, провадиться згідно зі статтею 370 ЦК України, відповідно до якої співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Доказів того, що між боржником та заінтересованими особами були домовленості щодо іншого розподілу часток в праві спільної сумісної власності, суду не надано.

Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 року у справі № 464/2227/17 зазначив, що задовольняючи подання державного виконавця про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно із іншими особами, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності є необхідним для здійснення виконавчого провадження і визначення частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання не є звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Боржник у добровільному порядку рішення суду не виконує, при примусовому виконанні судового рішення, грошових коштів які б були виявлені для погашення заборгованості та майна у нього не має. Отже, наявні в матеріалах подання докази свідчать про умисне ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на боржника.

Судом враховано, що згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, а саме рішенням від 17.05.2005 року по справі «Чіжов проти України» визначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система (виконання рішень) була ефективною як в теорії, так і на практиці. А виконання рішень має відбуватись таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Велика Палата Верховного Суду 15 січня 2020 року по справі № 367/6231 /16-ц зазначила, що Велика Палата Верховного Суду вважає, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про ВП 1999 (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Таким чином, з урахуванням наявності суперечливих висновків судів касаційної інстанції, наявні підстави для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18) шляхом вказівки, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Враховуючи вказане вище, суд приходить до переконання, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення з боргу із боржника, який немає іншого майна, на яке може бути звернено стягнення.

Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло чи на інше майно, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Таким чином, суд вважає, що частка боржника ОСОБА_1 та заінтересованих осіб: брата ОСОБА_3 , матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в житловій квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 48,40 кв.м., складає 1/ 3 частки.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для виділу частки боржника, у нерухомому майні боржника, яким він володіє спільно з іншими особами, визначивши частки рівними по 1/3 частки.

Керуючись ст.,ст. 370, 371 ЦК України, ст.443 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Подання державного виконавця Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), про визначення частки нерухомого майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами - задовольнити.

Визначити, що частка майна боржника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в нерухомому майні: житловій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 48,40 кв.м., якою він володіє спільно з братом ОСОБА_3 , та померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 матір`ю ОСОБА_4 , частина якої як спадок ніким зі спадкоємців до сьогоднішнього часу не прийнята, складає у розмірі 1/3 частки.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: М. В. Бутенко