ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5643/20 Справа № 199/643/20 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2020 року позивач звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , де третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у справі у зареєстрованому шлюбі, який розірвано.

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина на теперішній час є повнолітньою, при цьому навчається на денній формі навчання в Університеті ім. Адама Міцкевича у Познані, у зв`язку з чим не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток.

За таких обставин просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 5229,90 грн. щомісячно до закінчення навчання чи до досягнення донькою 23-х років, у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 800 (вісімсот) грн., щомісячно, на час навчання до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не пізніше досягнення нею 23-х років, починаючи стягнення з 30 січня 2020 року.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах місячних платежів.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Судове рішення є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У відзиві відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заявлені до суду апеляційної інстанції клопотання про витребування доказів не містять належного обґрунтування не подання вказаних доказів до суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 02 жовтня 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 01 квітня 2006 року було розірвано.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

На тепершінй час їх донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студенткою Університету ім. Адама Міцкевича у Познані (Польща), що підтверджується довідкою від 18 грудня 2019 року, та потребує матеріальної допомоги (а.с.20, 21, 22).

Факт проживання дочки разом з матір`ю підтверджується письмовими доказами, які надані позивачем та наявні в матеріалах справи (а.с.16). Цей факт відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами.

Відповідач працює у ТОВ «ЛІРА КС» та отримує постійний дохід, що підтверджується довідкою №3 від 14.02.2020 виданою ТОВ «ЛІРА КС» (а.с.34) та який щомісяця складав до виплати біля 3 500,00 грн.

На теперішній час відповідач перебуває у іншому шлюбі, якій було зареєстровано 17 квітня 2007 року, актовий запис № 23 від 17.04.2007 року (а.с.31).

На утриманні у відповідача перебувають ще двоє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.32, 33).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто в рахунок додаткових витрат на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв"язку з її потребою у додатковій матеральній допомозі для розвитку здібностей дитини до мов та у зв"язку з чим вона проходить навчання на денному відділенні на контрактній основі в Університеті ім. Адама Міцкевича у Познані (Польща), стипендію не отримує та проживає у гуртожитку, одноразово суму в розмірі 25 000,00 грн. (а.с.23-24). Рішення не оскаржувалось, набрало законної сили та виконано за рахунок коштів отриманих на підставі укладеного 18 жовтня 2019 року Кредитного договору між Кредитною спілкою "САМАРА" та ОСОБА_2 , на підставі якого ОСОБА_2 взято в кредит 25000,00 грн. (а.с.35-36).

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

За змістом ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до п. 20 роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Посилання апелянійної скарги, що батько має змогу надавати матеріальну допомогу у більшому розмірі, колегія суддів не може взяти до уваги.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Позивачем не було надано належних та допустимих доказів ні суду першої, ні апеляційної інстанції, що відповідач має змогу надавати допомогу саме у визначеному позивачем розмірі.

Таким чином, при викладених обставинах, оцінюючи всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, з урахуванням, що відповідач має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей, а стороною позивача не надано доказів на підтвердження щомісячних витрат позивача на утримання доньки у розмірі 10 459,80 грн., половина якого складає 5229,90 грн., як і не надано доказів можливості відповідачем сплачувати аліменти на повнолітню доньку саме у визначеному позивачем розмірі, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність обставин для задоволення апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, оскільки фактично стосуються переоцінки доказів.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко