ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/796/20 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника апелянта Панькова О.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2020 року (ухвалене суддею Вийванком О.М., повний текст якого складено 22 травня 2020 року) у цивільній справі № 607/28536/19 за позовом акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулось в суд із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 10 758,98 грн..

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі Генеральна угода) від 18 жовтня 2016 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5415,47 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості повинно було здійснюватися щомісячними платежами в період з 1 по 25 число. Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, станом на 05 листопада 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 10758,98 грн. з яких: 4 940,91 грн. - заборгованість за кредитом; 1 968,70 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3 849,37 грн. - заборгованість за пенею. Ураховуючи наведене, банк просив позов задовольнити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 травня 2020 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 740,91 грн. та 1 921,00 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ "ПриватБанк" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким їх задовольнити посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неналежне дослідження доказів, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначив, що заборгованість відповідачки виникла з Генеральної угоди, в якій сторони погодили суму кредиту, розмір процентів за користування кредитом (1,083% на місяць), строк кредитування 12 місяців, відповідальність за порушення зобов`язань у вигляді сплати пені (пункт 2.8 угоди), порядок та строки погашення заборгованості щомісячними платежами. Відсутність підпису на Умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору. Суд безпідставно відмовив у задоволенні частини позовних вимог, в тому числі у стягненні процентів та пені, оскільки сторони погодили всі істотні умови договору.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник АТ КБ "ПриватБанк" апеляційну скаргу підтримав та зіслався на обставини викладені в ній.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, однак надала суду оригінали квитанцій про сплату нею коштів на погашення заборгованості: 05.03.2019 року - 1325,02 грн. та 175,05 грн., 14.03.2019 року - 1500,00 грн. 31.05.2019 року -500,00 грн., 10.06.2019 року - 705,05 грн..

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення представника банку, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Колегія суддів звертає увагу, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами 18 жовтня 2016 року було укладено кредитний договір, в якому не встановлена процентна ставка за користування кредитними коштами та відповідальність за невиконання зобов`язань. Враховуючи те, що відповідач отримала кредит в сумі 5415,49 грн. та сплатила на його погашення згідно квитанцій 4200,00 грн., суд стягнув заборгованість за кредитом в розмірі 740,91 грн., тобто суму неповернутого тіла кредиту, та 1921,00 грн. сплаченого судового збору.

Колегія не погоджується з висновком суду про те, що сторони не встановили розміру процентної ставки за користування кредитними коштами.

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2013 року ОСОБА_1 подала позивачу заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку на підставі якої їй було надано кредитні кошти. Відповідач належним чином не виконувала зобов`язань за кредитним договором.

18 жовтня 2016 року між сторонами було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій сторони погодили зменшення розміру процентів на суму 729,96 грн. та штрафу на 595,349 грн. та визначили розмір заборгованості за кредитом 5815,49 грн. і дату кінцевого погашення заборгованості 31.10.2017 року (частина 1 Генеральної угоди).

В частині другій угоди сторони погодили, що кредит в сумі 5415,49 грн.. надається на 12 місяців з 18.10.2016 року по 31.10.2017 року. За користування кредитом передбачена сплата процентів 1,083 % в місяць на суму залишку по кредиту. Повернення кредиту та сплата процентів здійснюється шляхом внесення у період з 01 по 25 число щомісячного платежу в сумі 483,70 грн.

Наведене свідчить про те, що сторони у Генеральній угоді погодили розмір плати за користування кредитними коштами та порядок повернення кредиту щомісячними платежами до 31.10.20017 року.

Крім того пунктом 2.2 генеральної угоди (аналогічно в пункті 1.3 угоди) передбачено, що згідно статей 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків повернення заборгованості зазначених у цій генеральній угоді більш ніж на 31 день, по зобов`язаннях, строк яких не настав, строком повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом починаючи із 32-го дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в сумі 1325,02 грн..

Отже, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання та визначили умови (обставини) за яких строк повернення кредиту змінюється.

На підтвердження невиконання відповідачкою умов Генеральної угоди банк надав суду розрахунок заборгованості. З розрахунку заборгованості видно, що відповідачка 25.11.2016 року сплатила 500,00 грн. та надалі припинила вносити щомісячні платежі (а.с.7).

Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов генеральної угоди та згідно пунктів 2.1., 2.2 генеральної угоди строк повернення кредиту вважається таким що настав на 32 день з моменту виникнення порушення, тобто 27 грудня 2016 року.

Право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, пеню передбачені договором, припинилось зі спливом строку кредитування.

Згідно вищевказаного розрахунку заборгованість за кредитом станом на 27 грудня 2014 року становить: 4940,91 грн. за тілом кредиту (4086,65+854,26) та 218,38 грн. за відсотками, а всього 5159,89 грн..

Згідно розрахунку заборгованості та наданих відповідачем оригіналів квитанцій видно, що ОСОБА_1 після 27 грудня 2016 року на виконання умов Генеральної угоди сплачувала: 05.03.2019 року-175,05 грн., 14.03.2019 року-1500,00 грн., 31.05.2019 року- 495,00 грн. та 10.06.2019 року-700,00 грн. (всього сплатила 2870,05 грн).

Відповідач суду першої інстанції надала квитанцію про сплату нею на погашення заборгованості за кредитом 05.03.2019 року ще 1325,02 грн., яка не відображена у розрахунку, однак врахована судом при визначенні розміру заборгованості за кредитом та не заперечувалась банком в мотивах апеляційної скарги.

Таким чином відповідачкою на погашення кредитної заборгованості сплачено 4195,07 грн.

Враховуючи те, що згідно умов договору відбулась зміна строку виконання зобов`язання і позивач після припинення строку кредитування внесла на погашення кредитної заборгованості 4195,07 грн., колегія суддів приходить до висновку, що підлягає стягненню з відповідачки заборгованість за кредитом та відсоткам в розмірі 964,22 грн.(5159,89-4195,07).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення пені посилався на пункт 2.8 Генеральної угоди, згідно якого позичальник сплачує пеню розмір якої встановлений в Умовах та Правилах надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, укладаючи із банком генеральну угоду від 18 жовтня 2016 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ "ПриватБанк" дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та постановах Верховного Суду від 10.06.2020 року у справі №562/602/17, від 03.06.2020 року №381/2870/17.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд вирішуючи спір та питання розподілу судових витрат не врахував положень зазначеної норми та стягнув з відповідачки судовий збір в повному обсязі, а тому суму стягнутого судового збору слід зменшити до 172,00 грн. та повернути позивачу 57,63 грн. сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 в користь акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 964 грн. 22. коп і 172 грн 81 коп. судового збору сплаченого за подання позовної заяви та 57 грн. 63 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає як постановлена у малозначній справі.

Повний текст постанови складено 09 листопада 2020 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Ходоровський М.В.