КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 755/3558/18 Головуючий у І-й інстанції - Бабко В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі - Діденку А.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Радченко Вікторії Юріївни, діючої в інтересах Акціонерного товариства «Правекс-Банк», на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 липня 2019 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

В березні 2018 року ПАТ КБ «Правекс-банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову Банк вказував, що 01.03.2006 р. між ОСОБА_1 та АКБ «Правекс-Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», був укладений кредитний договір № 526-001/06Р, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 22 000,00 доларів США зі строком погашення до 01.03.2016 р. зі сплатою 12,00% річних. Банком зобов`язання виконанні належним чином, в свою чергу відповідачем своєчасно не здійснювалися погашення заборгованості за кредитом та за відсотками, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 08 лютого 2018 року становить 20 849,97 доларів США, з яких: 12 799,00 доларів США - кредит; 8 050,97доларів США - проценти. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом у розмірі 20 849, 97доларів США.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 12 липня 2019 року у задоволенні прозову було відмовлено.

В апеляційній скарзі Радченко В.Ю., діюча в інтересах АТ «Правекс-Банк», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Правом подачі відзиву сторона відповідача не скористалась.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта підтримав подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник ОСОБА_2 , який є правонаступником ОСОБА_1 , проти апеляційної скарги заперечив, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 01 березня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Правекс-Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», був укладений кредитний договір №526-001/06Р, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 22 000 доларів США для споживчих цілей.

Судом встановлено, що Банком зобов`язання виконані належним чином. Вказана обставина матеріалами справи не спростована, й ОСОБА_1 при розгляді справи в суді першої інстанції не заперечувалась.

Разом з тим, судом також встановлено, що відповідачем зобов`язання належними чином не виконувались, не здійснювались погашення щомісячних обов`язкових платежів, чим був порушений порядок здійснення погашення заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, розмір якої станом на 08 лютого 2018 року складає 20 849,97 доларів США, з яких: 12 799,00 доларів США - кредит; 8050,97доларів США проценти.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «Правекс-Банк», суд першої інстанції виходив з того, що хоча й відповідачем неналежно виконувались взяті на себе зобов`язання по кредитну договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, однак позивачем був пропущений строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» зазначено у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Пунктом 1.2 кредитного договору №526-001/06Р визначено, що кредит надається позичальникові строком з 01 березня 2006 року по 01 березня 2016 року.

З пунктів 4.1, 4.2 кредитного договору слідує, що повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 10 числа кожного місяця кошти у сумі 184 доларів США (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування; відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця за час фактичного користування кредитом протягом календарного місяця у строк до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент повернення кредиту.

Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Відтак, у межах строку кредитування до 01 березня 2016 року відповідач мав, зокрема, повернути Банку кредит і сплатити проценти періодичними (щомісячними) платежами до 10 числа кожного місяця.

З виписки по рахунку та з розрахунку заборгованості слідує, що останній платіж за користування кредитними коштами ОСОБА_1 був здійснений 23 листопада 2012 року.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду при розгляді справи №444/9519/12 (провадження 14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

За таких обставин, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 10 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Як вже було зазначено, що останній платіж відповідачем був здійснений 23 листопада 2012 року, а з позовною заявою Банк звернувся до суду 07 березня 2018 року. При цьому строк дії кредитування сторонами було визначено в договорі до 01 березня 2016 року.

Отже, виходячи з правової позиції Верховного Суду, підлягають стягненню заборгованість в межах позовної давності по несплаченим платежам по тілу кредиту з 07 березня 2015 року по 01 березня 2016 року в розмірі 2 208 доларів США (184 долари США - щомісячний платіж х12 місяців =2 208 доларів США), а також підлягає стягненню й заборгованість по процентам за той же період згідно з розрахунком, наданим позивачем, в розмірі 1691,62 долари США .

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову, про стягнення на користь АТ «Правекс Банк» заборгованості за кредитними договором (тіло кредиту) в сумі 2 208 доларів США та заборгованості по процентам в сумі 1691,62 доларів США.

Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що 13 листопада 2019 року на адресу апеляційного суду надійшла заява від сина відповідача, ОСОБА_2 , в якій останній зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_1 , який є відповідачем у даній справі, в зв`язку з чим просив про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року зупинено провадження у справі за апеляційною скаргою Радченко В.Ю., діючої в інтересах АТ «Правекс-Банк», на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 липня 2019 року в справі за позовом ПАТ КБ«Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором до залучення до участі у справі правонаступника відповідача ОСОБА_1 .

Як видно з копії спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_1 , єдиним спадкоємцем за законом прав та обов`язків померлого є його син ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року залучено до участі у розгляді даної справи правонаступника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Із пояснень представника правонаступника вбачається, що спадковим майном після смерті ОСОБА_1 є квартира.

Відповідно до вимог ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Враховуючи наведене, підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором з ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , на загальну суму 3 899,62 доларів США, яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 2 208,45 доларів США, заборгованості по процентам в сумі 1691,62 доларів США, а також судовий збір у розмірі 1 586 грн.06 коп. у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Радченко Вікторії Юріївни, діючої в інтересах Акціонерного товариства «Правекс-Банк», - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 липня 2019 року скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 3899,62 доларів США, яка складається з : заборгованості по кредиту - 2 208,45 доларів США, заборгованість по процентам - 1691,62 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» судовий збір у сумі 1586 грн. 06 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Повний текст постанови виготовлений 06 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді: