Справа № 438/761/19 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/811/2390/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м.Львів

Справа № 438/761/19

Провадження № 22ц/811/2390/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Савуляка Р.В., Шандри М.М.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєдналась ОСОБА_4 ,

на рішення Бориславського міського суду Львівської області, ухвалене у м. Бориславі 18 червня 2020 року у складі судді Слиша А.Т.,

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення, -

встановив:

20 червня 2019 року ОСОБА_5 звернувся з цим позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що він та ОСОБА_1 8 лютого2001 року зареєстрували шлюб. Вказує, що разом вони проживали 18 років за адресою: АДРЕСА_1 у будинку батьків дружини. В цьому будинку він був зареєстрований за згодою власника будинку. Зазначає, що він вкладав кошти у збільшення і покращення будинку, площа якого збільшена у кілька разів. Стверджує, що проживає в іншому будинку через конфлікти з відповідачем. 23 квітня 2019 року намагався вселитися у спірний будинок, однак відповідачі не впускають його у будинок. Вважає, що має право на користування цим приміщенням нарівні з іншими членами сім`ї, так як був вселений за згодою власника, протягом 18 років здійснював покращення і збільшення площі будинку, у нього відсутнє інше житло. Просить позов задовольнити.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 18 червня 2020 року позов задоволено.

Зобов`язано відповідачів усунути перешкоди позивачу у користуванні будинком АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_5 у вказане житло та надати ключі від вхідних дверей будинку.

Рішення суду оскаржує ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконними та необґрунтованими, такими що порушує законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права.Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову в позові.Вказує, що рішенням Бориславського міського суду від 11 червня 2019 року шлюб між нею та позивачем розірвано. ОСОБА_5 26 червня 2018 року добровільно забрав своїх речі та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що спірний будинок є власністю її матері ОСОБА_4 . Позивачем не долучено доказів у підтвердження того, що ним придбано будівельні матеріали на вдосконалення будинку, доказів оплати комунальних послуг. Покращення будинку проводилося за її та батьків кошти. Стверджує, що спільне проживання з позивачем неможливе через постійні конфлікти. Вказує, що неодноразово зверталася в правоохоронні органи з приводу неналежної поведінки ОСОБА_5 .

До апеляційної скарги ОСОБА_1 приєдналася ОСОБА_4 . Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що вона є власником спірного будинку і не була залучена до розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

8 лютого 2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 11 червня 2019 року.

ОСОБА_5 і ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

17 травня 2016 року ОСОБА_5 зареєструвався у спірному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта позивача, будинкової книги, актом №35, виданим ДКП «ЖЕК №3» від 15 квітня 2019 року та актом обстеження умов проживання від 27 березня 2019 року.

Встановлено, що власником спірного будинку є ОСОБА_4 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 4 червня 1999 року.

Згідно будинкової книги для прописки громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_1 у ньому зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 ..

Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_5 вселився у спірний будинок як член сім`ї власника будинку, а саме як чоловік доньки власника будинку, зі згоди власника та всіх членів сім`ї, а отже, набув права користування житлом на рівні з іншими членами сім`ї.

26 листопада 2018 року ОСОБА_5 , через конфлікти з відповідачем, тимчасово переїхав жити до своєї матері за адресою: АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується актом за №35 від 15 квітня 2019 року.

Встановлено, що ОСОБА_5 намагався вселитися у спірне житло, однак відповідачі не впускають його у будинок.

Відповідно до ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно із ст. 156 цього Кодексучлени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Суд першої інстанції посилається на те, що припинення сімейних відносин не є підставою для втрати права користуватися житловим приміщенням, навіть у тому випадку, якщо його одноосібним власником є інший з подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Відповідно до постанови Бориславського міського суду Львівської області від 22 липня 2019 року, 23 квітня 2019 ОСОБА_5 в будинку: у АДРЕСА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме домашнє насильство відносно ОСОБА_1 , ображав її, погрожував, вчинив умисні дії психологічного характеру в результаті чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої.

Це свідчить про вчинення позивачем насильства в сім`ї відносно відповідача ОСОБА_1 .

Встановлено, що 23 квітня 2019 року відповідачі створювали перешкоди позивачу у проживанні в будинку, не допускали його до житла.

Суд вказав на те, що вчинення одиничного випадку насильства у сім`ї стосовно одного із відповідачів не може розцінюватися судом як підстава у позбавленні права позивача проживання у спірному будинку.

При ухваленні рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_5 вселений у спірний будинок як чоловік відповідача ОСОБА_1 , яка є донькою власника будинку, відповідачами не надано доказів відсутності згоди власника на таке вселення, позивач безперервно користувався вказаним житлом протягом тривалого часу.

За ч.1 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Однак колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно із рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання, спільний побут і взаємні права і обов`язки.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно із ст. 317 ЦК України Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ч.1 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Встановлено, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Вона не є стороною у цій справі.

Є встановленим, що на підставі договору купівлі-продажу від 4 червня 1999 року ОСОБА_4 купила незакінчений будівництвом будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку для його обслуговування.

Договір укладено в письмовій формі та посвідчено нотаріально.

Відповідно до статті 128 ЦК України, у чинній на час укладення вказаного договору купівлі-продажу редакції 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно із п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Позов заявлено до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_9 . Власник спірного будинку ОСОБА_4 до участі в справі позивачем не залучена. Питання залучення її до участі у справі як співвідповідач у порядку, передбаченому ст. 51 ЦПК України не здійснено. Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вчинення таких дій.

Керуючись ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєдналася ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 18 червня 2020 року скасувати та прийняти нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні будинком АДРЕСА_1 шляхом вселення у це житлове приміщення та надання ключів від вхідних дверей,- відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 24 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді