Дата документу 11.11.2020 Справа № 336/6509/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/6509/18 Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
Провадження №22-ц/807/2153/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжя про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжя про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів.

Свої вимоги він обґрунтував тим, що 12 липня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася дитина - донька ОСОБА_3 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2016 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 02 березня 2016 року.

На підставі вказаного рішення суду, 23 березня 2016 року Шевченківським районним судом м Запоріжжя було видано виконавчий лист, який ОСОБА_2 був пред`явлений до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на примусове виконання.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням №50907718, за період з березня 2016 року по вересень 2018 року заборгованість по аліментам складає 45 669,56 грн.

ОСОБА_1 зазначає, що на момент прийняття рішення про стягнення аліментів він визнав позовні вимоги, так як мав можливість надавати кошти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, однак внаслідок тяжкої хвороби, відсутності роботи, його матеріальне становище погіршилося у зв`язку чим вимушений звернутися до суду.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 , просив суд:

Звільнити ОСОБА_1 від заборгованості по аліментам за виконавчим листом №336/1192/16-ц виданного 23 березня 2016 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя (виконавче провадження №50907718) за період з 02 березня 2016 року по 30 вересня 2018 року у розмірі 45 669, 56 грн.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2016 року з 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку починаючи з 02 березня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжя про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при винесенні рішення безпідставно не було прийнято додаткові докази, які підтверджують погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 . Крім того, судом не враховано, що 05 березня 2016 року ОСОБА_1 був вимушений запозичити грошові кошти на лікування та на утримання дитини в розмірі 10 000 доларів США строком на три роки. На теперішній час строк виконання зобов`язань за розпискою настав, проте він не в змозі виконати дане зобов`язання. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що 04 жовтня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та зобов`язано підприємство, на якому працює ОСОБА_1 проводити утримання з усіх видів заробітку, що належить ОСОБА_1 до виплати, після відрахування податків в розмірі 50% на погашення заборгованості, яка виникла з 02 березня 2016 року по 30 вресня 2018 року, а після погашення заборгованості утримувати по 1/3 частині щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття. Після відрахування з заробітної плати податків та заборгованості по аліментам в розмірі 50%, до виплати ОСОБА_1 залишається сума в розмірі 1462 грн., що менше за прожитковий мінімум.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. У зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2020 року залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно джо ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішшення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , він вже мав захворювання, про яке мав можливість повідомити суду, однак позов про стягнення аліментів ОСОБА_1 визнав повністю.У зв`язку з недоведеністю обставин, що свідчили б про значне погіршення стану здоров`я після ухвалення рішення, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову в повному обсязі.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що 12 липня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який було розірвано заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2016 року.(а.с. 10).

Під час перебування у шлюбі у сторін народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви 02 березня 2016 року та досягнення дитиною повноліття.

Згідно з розрахунку заборгованості по аліментам від 17 жовтня 2018 року судом встановлено, що на виконанні у Вознесенівському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває виконавче провадження №50907718 з виконання виконавчого листа № 336/1192/16-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 Заборгованість по аліментам у розмірі 45 669.56 грн, що утворилася за період 02 березня 2016 року по 31 серпня 2018 року. Однак, з даного розрахунку, вбачається, що ОСОБА_1 на виконання виконавчого листа №336/1192/16-ц від 23 березня 2016 року за період з березня 2016 року по вересень 2018 року сплачено аліментів на загальну суму 22 976 грн., сплата аліментів відбувалася щомісяця. (а.с. 12-13).

Відповідно до постанови про накладення штрафу від 10 вересня 2018 року, винесеної державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Букацелі С.І. на ОСОБА_1 накладено штраф за наявності заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 30% від суми заборгованості, що складає 14 448,98 грн. на користь ОСОБА_2 (а.с.14).

Згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04 жовтня 2018 року, винесеної державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Букацелі С.І., постановлено проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, після відрахування податків, аліменти в розмірі 50% на погашення заборгованості, що виникла з 02 березня 2016 року по 30 вересня 2018 року у розмірі 47802,27грн, а після 1/3 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно на користь ОСОБА_2 (а.с.38).

Відповідно до копії розписки, що міститься в матеріалах справи від 05 березня 2016 року, ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 10 000 у.е. (грошова одиниця не зазначена), які зобов?язався повернути за вимогою, але не раніше 05 березня 2019 року.(а.с. 15).

Згідно з копією квитанції до прибуткового касового ордера №135/1203 від 12 березня 2016 року ОСОБА_1 за курс радіотерапії з 12 березня 2016 року по 20 грудня 2017 року було сплачено 440 000 російських рублів Державному бюджетному закладу охорони здоров`я м. Москви «Науково-дослідний інститут швидкої допомоги ім. Н.В. Скліфасовського Департаменту охорони здоров`я м. Москви».(а.с. 16).

Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста, ОСОБА_1 станом на 13 серпня 2018 року страждає на гіпертонічну хворобу, фібриляцію передсердь.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно частини 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України).

Положення частини 1 статті 192 СК України передбачають, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст.183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст.184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

При вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно положення статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", відповідно до якої кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Колегія суддів приходить до висновку про неможливість зменшення розміру аліментів, виходячи з наступного.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2016 року з 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку починаючи з 02 березня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.(т.1 а.с.9).

Водночас, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, було встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, що стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 листопада 2019 року до досягнення дитиною повноліття (т.2 а.с.2-3).

Цим рішенням також було відкликано виконавчий лист по справі № 336/1192/16-ц, провадження №2/336/1204/2016, виданий Шевченківським районним судом м.Запоріжжя.

Отже, фактично рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2020 року було збільшено розмір аліментів, які були стягнуті з ОСОБА_1 рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2016 року.

Крім того, 06 травня 2020 року державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Букацелі С.І. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №336/1192/16-ц виданий 23 березня 2016 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дитини, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви - 02 березня 2016 року.(т.2 а.с. 4).

Постановою державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Остапенко М.О. від 28 квітня 2020 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №336/7345/19 виданого 14 квітня 2020 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про збільшення розміру аліментів, що стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 20 листопада 2019 року до досягнення дитиною повноліття.(т.2 а.с.5).

Оскільки позовні вимоги зводяться щодо зменшення розміру аліментів, стягнутих рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2016 року, однак на сьогодні є рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2020 року, яким було збільшено розмір аліментів стягнутих на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2016 року, а суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлеих нею вимог, тому відсутні законні підстави для задоволення позову в цій частині.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, колегія суддів виходить з наступного.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, ОСОБА_1 посилався на те, що з часу призначення аліментів його дохід значно зменшився, а матеріальне становище погіршилося, після відрахування із заробітної плати податків та утримання заборгованості по аліментам в розмірі 50% від його заробітної плати, до виплати ОСОБА_1 залишається сума, яка є недостатньою для його нормального забезпечення, оскільки з цієї суми він повинен не лише купувати собі ліки, проходити медичні обстеження, а й сплачувати за комунальні послуги та придбавати продукти харчування. Вважав, що вказані обставини мають суттєве значення для вирішення питання про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, суд першої інстанції посилався на відсутність визначених ч.2 ст.197 СК України підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених судом доказах та відповідає вимогам процесуального та матеріального права, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 3 Конвенції ООН "Про права дитини", яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Обґрунтовуючи підстави позову в частині звільнення від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 45 669,56 грн, ОСОБА_1 посилався на незадовільний стан його здоров`я та необхідність понесення витрат на лікування, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості сплачувати аліменти, стягнуті з нього за рішенням суду.

Однак, з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 17 жовтня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 хоча і сплачував аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , однак не в повному обсязі.

Водночас, матеріали справи не містять належних та беззаперечних доказів на підтвердження того, що на момент виникнення заборгованості позивач був позбавлений можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, як того вимагає ст. 197 СК України. Оскільки в разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів в період відмінний від періоду хвороби платника аліментів, підстави для застосування ст.197 СК України та звільнення від сплати заборгованості за аліментами будуть відсутні.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів понесення ним витрат на лікування у зв`язку з встановленим діагнозом, розміру цих витрат, конкретного періоду їх понесення, з метою встановлення судом неможливості сплати аліментів в конкретний період часу, та як наслідок, утворення заборгованості у зв`язку зі значними витратами на лікування, зумовленими тяжкою хворобою платника аліментів.

З огляду на те, що доказів понесення витрат на лікування у зв`язку з тяжкою хворобою, що є підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, у розумінні частини другої статті 197 СК України, позивачем суду першої інстанції не надано, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині звільнення від сплати заборгованості за аліментами, у зв`язку з незадовільним станом здоров`я позивача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що ним було запозичено кошти на лікування та на утримання дитини в розмірі 10 000 дол.США та станом на час звернення до суду, не повернуті, є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки з долученої до матеріалів справи розписки не вбачається з якою метою було запозичено вказані кошти та чи взагалі відбулась передача вазаної суми коштів на користь ОСОБА_1 , та, що зазнчені кошти були витрачені позивачем саме на його лікування та утримання дитини.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2020 року в частині відмови у зменшенні розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2016 року слід змінити, відмовивши у задоволенні цих вимог з мотивів викладених у мотивувальній частині редакції цієї постанови, в іншій частині рішення залишити без змін, оскільки підстав для звільнення ОСОБА_5 від сплати заборгованості за аліментами, апеляційним судом не встановлено.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які їх спростували.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2020 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів змінити, виклавши обгрунтування мотивів відмови у задоволенні цих позовних вимог у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 12 листопада 2020 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.