Провадження № 2-о/686/402/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2020

18 листопада 2020 року

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Чевилюк З.А.

за участі секретаря - Перун А.М.,

за участі заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

заінтересованої особи ОСОБА_3

представника заінтересованої особи ОСОБА_6

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Хмельницькому цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 16.11.2020 року звернулась до суду із заявою про застосування щодо ОСОБА_3 обмежувального припису на шість місяців, в якій просить: заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань ближче 500 метрів до місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань ближче 500 метрів до місця відвідування дитячого садочку ОСОБА_4 ДНЗ №8, «Малятко, який знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Володимирська.70; заборонити особисто та/або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; обмежити у спілкуванні ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на шість місяців.

В обґрунтування поданої заяви заявник вказує, що ОСОБА_3 є її колишнім чоловіком, з яким вона розлучилась за рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28.11.2018 року та з яким є спільна дитина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Повідомила суд про застосування фізичного насилля зі сторони ОСОБА_3 щодо неї 31.10.2020 року, за фактом якого внесено відомості до ЄРДР за №0001360 від 01.11.2020 року. Між сторонами виникають постійні конфлікти, психологічна напруга. ОСОБА_3 вчиняє домашнє насилля щодо заявника та її сина.

17.08.2020 р. ОСОБА_3 забрав сина - ОСОБА_4 для прогулянки в парку, однак після прогулянки в телефонному режимі повідомив ОСОБА_1 , що син залишиться з ним на невизначений термін. Під час вказаної телефонної розмови повідомив, що за місцем свого проживання ОСОБА_3 не впустить ОСОБА_1 до сина. За вказаним фактом, заявник зверталась в поліцію. Однак 18.08.2020 р. ОСОБА_3 повернув сина ОСОБА_1 . Після 17.08.2020 р. малолітній ОСОБА_4 почав тривожно себе вести, що супроводжується поганим сном та пригніченим настроєм. За вказаним фактом заявник зверталась за допомогою до психолога.

Заявниця та її представник заяву підтримали та просили задоволити. Заінтересована особа та його представник заперечили заяву, надали письмові пояснення по справі. Вказали про відсутність фактів притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за фактами домашнього насилля, відсутність вироків суду про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за фактами нанесення тілесних ушкоджень, позитивні характеристики останнього. Просили відмовити у задоволені заяви, оскільки між сторонами існує конфліктна ситуація як між колишнім подружжям та відсутнє єдине рішення щодо визначення порядку спілкування та виховання спільного сина.

В судовому засіданні оглянуто результат відео фіксації спілкування сторін та ммалолітньої дитини ОСОБА_4 .

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Сторони є колишнім подружжям, шлюб між якими розірвано за рішенням Хммельницького міськрайонного суду від 28.11.2018 року. У ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є спільний син ОСОБА_4 .

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склалась конфліктна ситуація, в т.ч. на підставі неузгодженості між ними щодо порядку спілкування з дитиною ОСОБА_4 та її вихованням. Дані обставини підтверджуються результатами відео фіксації спілкування сторін, що оглянуте в судовому засіданні, зверненнями до поліції ОСОБА_1 , висновком психолога.

В той же час, неспростованими є факти застосування фізичного насилля по відношенню до заявниці зі сторони ОСОБА_3 .

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 5, 6, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до частин четвертої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Крім правил Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спірних правовідносин необхідно застосувати правила СК України.

За правилами частини першої статті 2 СК України цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до частин дев`ятої, десятої статті 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Беручи до уваги викладене, в т.ч. відсутність фактів притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто за вчинення домашнього насильства відносно заявниці та її сина, відсутність вироків суду щодо притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за фізичне насилля по відношенню до заявниці та її сина, неспростовність фактів конфліктної ситуації між сторонами, відсутність систематичності в діях, не доведеність фактів переслідування, незаконного утримання малолітньої дитини, суд приходить до висновку про безпідставність застосування щодо ОСОБА_3 обмежувального припису. Обраний заявницею спосіб захисту є неефективним. Неузгодженність між сторонами щодо порядку виховання та спілкування малолітньої дитини вирішується в судовому порядку, шляхом подання відповідного позову за участі органу опіки та піклування.

Керуючись ст.ст.260, 350-1 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1 щодо видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 строком на шість місяців із забороною:

- наближатися на відстань ближче 500 метрів :

1.до місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яке знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 2 .місце відвідування дитячого садочку ОСОБА_4 ДНЗ №8, «Малятко, який знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Володимирська.70

3.особисто та/або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її;

4.вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежити у спілкуванні ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на шість місяців.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду, через суд першої інстанції, шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги .

Суддя Хмельницького міськрайсуду З.А.Чевилюк