ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1876/20 Номер провадження 22-ц/814/2226/20Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Яресько Н.В.

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача адвокат Щербак М.І.

представник третьої особи Клунник К.Р.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 серпня 2020 року, ухвалене суддею Яковенко Н. Л., повний текст рішення складено 12 серпня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, про збільшення розміру аліментів, позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

30 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, позбавлення батьківських прав, який уточнила у заяві, поданій до суду 14.05.2020 р.

Позовна заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 з 2009 року по 2012 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , від якого мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням суду від 26.09.2014 року з відповідача на користь позивача на утримання доньки стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача. Відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 60 000 грн., нехтує батьківськими обов`язками. Відповідач починає проявляти інтерес до дитини тільки тоді, коли позивач звертається до суду і це для нього має негативні фінансові наслідки. У 2014 році в Октябрському районному суді розглядався її позов про стягнення аліментів та зміну прізвища дитини, відповідач тоді звернувся до опікунської ради з приводу визначення часу побачення з дитиною, 26.08.2014 року було прийнято рішення №229 про визначення часу побачення з дитиною, проте, а ні з часу призначення зустрічей з донькою, а ні пізніше відповідача не цікавить питання виконання ним своїх батьківських обов`язків, він не зустрічається з дитиною, не сплачує аліменти на її утримання, не вітає її з днем народження, не відвідує школу, не цікавиться її успіхами в навчанні та у позашкільному житті, що свідчить про небажання відповідача спілкуватися з дитиною, відсутність будь-якого бажання приймати участь в її житі, піклуватися про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання створення належних умов для розвитку її природних здібностей, зараз дитині 11 років, вона має власну думку і бажання, щоб її біологічний батько не мав до неї ніякого відношення. Позивач вважає, що відповідач лише юридично має назву батька її доньки, він не допомагає, коли вона хворіє, не знає, яку школу відвідує донька, у якому класі навчається, відповідач свідомо нехтує батьківськими правами, що у відповідності до вимог ст. 164 СК України у разі ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини батько може бути позбавлений судом батьківських прав. Просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 на 1/3 частину усіх видів заробітку відповідача до досягнення її повноліття, оскільки ціни на всі необхідні речі для дитини значно піднялися, відповідачу нараховують заборгованість, виходячи з мінімального прожиткового мінімуму. Також просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 серпня 2020 року узадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, позбавлення батьківських прав відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звертаючись до суду з позовними вимогами про збільшення розміру аліментів, позивач ОСОБА_1 не зазначила жодних обставин, які визначені законом як підстава для збільшення розміру аліментів, ні щодо зміни матеріального або сімейного стану сторін, ні щодо погіршення або поліпшення здоров`я дитини чи платника аліментів, тощо, тому, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позивач ОСОБА_1 не надала до суду жодних доказів на підтвердженні тієї обставини, що має місце саме винна поведінка відповідача, доказів щодо ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також за наявності конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім`ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду постановлене упереджено, без урахування інтересів дитини і не маючи на це жодних законних підстав. Вважає, що судом першої інстанції не враховано вимоги ст. 150 СК України стосовно обов`язків батьків дитини щодо виховання та розвитку дитини. Представники служби у справах дітей надали суду документи разом із висновком, якому суд взагалі не надав належної оцінки. Під час засідання виконкому відповідачу задавали питання, чому він шість років не спілкується з дитиною, чому викреслив її зі свого життя, на що він не дав відповіді. Психолог у своєму консультативному висновку зазначив, що дитина має тільки негативні спогади про відповідача, проте, суд першої інстанції, враховуючи інтереси дитини, не взяв цю обставину до уваги. Звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Відповідач не пояснив суду і не надав жодного доказу, який би підтвердив щирість його батьківських почуттів до доньки, бажання приймати в її житті участь, яка б відповідала інтересам дитини, сприяла всебічному розвитку.

Предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 25 квітня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 квітня 2012 року у справі № 1609/3295/12, яке набрало законної сили (а.с. 21).

Сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з відповідачем ОСОБА_1 (а.с. 20).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 вересня 2014 року у справі № 554/9403/14-ц стягнуто з ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття (а.с. 22).

ОСОБА_3 06.10.2017 р. зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , від якого має малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач ОСОБА_1 5 липня 2019 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 .

Отже, має місце зміна сімейного стану як відповідача, так і позивача, яка сама по собі не оцінюється судом як правова підстава для збільшення розміру аліментів в порядку, визначеному ст. 192 СК України.

Будь-які підстави вважати, що має місце погіршення стану здоров`я дитини, відсутні. Жодні медичні висновки до суду надані не були.

Наміри позивача перевести дитину на навчання до приватного навчального закладу не підтверджені дослідженими в справі доказами, відсутні документи не тільки щодо зарахування ОСОБА_4 , 2009 року народження, до будь-якої приватної шкоди, але і відсутній запит матері до такого навчального закладу щодо можливості зарахування дитини.

По справі доказами не встановлено будь-яких обставин, які б в силу норм ст. 192 СК України давали підстави для збільшення розміру аліментів, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_3 матеріальну допомогу на утримання доньки ОСОБА_5 , 2009 року народження, у добровільному порядку не надає, але на виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 вересня 2014 року у справі № 554/9403/14-ц сплачує аліменти. Заборгованість по аліментам станом на 31.05.2020 становить за розрахунком державного виконавця 39513,63 грн.(а.с. 76-77).

Судом першої інстанції встановлено, що питання позбавлення відповідача батьківських прав було предметом розгляду органу опіки та піклування.

Згідно висновку органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради від 14.07.2020 № 159, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , 1988 року народження, відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.120, 121-124).

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_3 посилається на ті обставини, що йому чинилися перешкоди в зустрічах з донькою. Разом з тим, жодні докази на підтвердження цієї обставини відповідачем до суду не надано.

В той же час відповідач звертався до органу опіки та піклування з питань встановлення йому часу для спілкування з донькою.

Позивач в свою чергу не надала до суду жодні докази на підтвердженні тієї обставини, що має місце саме винна поведінка відповідача.

Як встановлено у судовому засіданні, між сторонами по справі склалися недоброзичливі та конфліктні відносини.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки.

Висновок органу опіки та піклування, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , 2009 року народження, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

Крім того, суд першої інстанції на підставі досліджених у справі доказах встановлено, що відповідач ОСОБА_3 дійсно не в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки, але такі обставини не дають достатніх підстав вважати, що має місце ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків. Має місце недостатнє виконання відповідачем ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки ОСОБА_5 , 2009 року народження, яке не може бути оцінено судом як достатня підстава для позбавлення відповідача батьківських прав, а є достатньою підставою для того, щоб орган опіки та піклування вжив заходів надав допомогу сторонам у даній справі у здійсненні ними своїх сімейних прав та виконанні сімейних обов`язків в обсязі та в порядку, встановлених Сімейним Кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Встановивши дані обставини, враховуючи недоведеність в судовому засіданні винної поведінки ОСОБА_3 , відсутність свідомого нехтування ним своїми обов`язками по вихованню малолітньої доньки, а також право малолітньої ОСОБА_4 , 2009 року народження, на спілкування з батьком, суд прийшов до висновку, що позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав щодо доньки буде суперечити правам та інтересам не тільки відповідача, а і самої малолітньої дитини.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин другої та третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною третьою статті 157 СК України закріплено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох із урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.

У силу частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі « CASE OF ILYA LYAPIN v. RUSSIA» від 30.06.2020 (заява № 70879/11) вказав, що справа стосувалася позбавлення заявника батьківських прав. Заявник у справі Л. громадянин Росії, народився у 1980 році, проживає в м. Архангельськ. У травні 2011 року районний суд позбавив заявника батьківських прав щодо його сина ОСОБА_9 , 2001 року народження. Суд установив, що заявник не проживав разом із В. з квітня 2003 року, тобто з часу розлучення зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_10 ; він не брав участі у вихованні сина з 2004 року; лише час від часу він надавав хлопчику фінансову підтримку. Суд дійшов висновку, що сімейні зв`язки між заявником та В. були втрачені, хлопчик сприйняв іншу особу ОСОБА_11 (нового чоловіка матері) як свого батька. За таких обставин суд визнав, що позбавлення заявника батьківських прав відповідало найкращим інтересам дитини та залишив хлопчика під повною опікою матері. Заявник оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, але в червні 2011 року обласний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін. Спроби заявника домогтися перегляду рішень судів у порядку нагляду були безуспішними.Посилаючись на статтю 8 Конвенції (право на повагу до приватного і сімейного життя) заявник скаржився на свавільне позбавлення його батьківських прав. Європейський суд з прав людини у даній справі констатував відсутність порушення статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного і сімейного життя).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Як вбачається по справі, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов висновку про те, що відповідач ОСОБА_3 матеріальну допомогу на утримання доньки ОСОБА_5 , 2009 року народження, у добровільному порядку не надає, не бере участі у вихованні доньки, не здійснює батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, тобто, відповідач ОСОБА_3 дійсно не в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки, але при цьому суд дійшов висновку про те, що недостатньо підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Апеляційний суд у складі колегії суддів, перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, з урахуванням особливостей розгляду даної категорії спорів, яка передбачає, що перш за все слід враховувати основні інтереси дитини, що є надзвичайно важливим, виходити з найкращих інтересів дитини, зокрема, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Апеляційний суд, виходячи із зазначених вище критеріїв, з урахуванням конкретних обставин у даній справі, зокрема, беручи до уваги ті обставини, що сам відповідач визнає той факт, що він з 2014 року, тобто близько 6-ти років жодного разу не бачив та не спілкувався з дитиною, відносно якої позивач просить відповідача позбавити батьківських прав, що вказує на те, що відповідач дійсно не цікавиться життям дитини, відносно якої формально зберігає батьківство, малолітня дитина зростає та формується її світогляд без участі біологічного батька, у період раннього дитинства та становлення дитини як члена суспільства батько не вважає за потрібне у будь-який позитивний спосіб впливати на фізичний, психічний, моральний розвиток дитини, впливати на її вибір щодо уподобань, на розвиток здібностей, якими наділена дитина. З урахуванням рішення опікунської ради №229 від 26.08.2014 року про визначення часу побачення відповідача з дитиною, відповідачеві у визначений спосіб забезпечена реальна можливість побачень з дитиною, проте, він цим не користується, відповідачем не надано доказів того, що позивач чинить перешкоди у виконанні вказаного рішення опікунської ради, у суді апеляційної інстанції відповідач визнав той факт, що дитину не бачив близько 6-ти років, номер її мобільного телефону не знає і ним не цікавиться, батько не вітає дитину з Днем народження, не дарує їй подарунки, не утримує дитину, згідно довідки Київського ВДВС у місті Полтаві станом на 01.02.2020 р. заборгованість зі сплати аліментів складала 58 227,75 грн. (а.с. 24-26), а згідно довідки від 05.06.2020 р. заборгованість складає 34 001,53 грн. (а.с. 76-77), батьки відповідача, як дідусь та бабуся дитини, також не цікавляться її життям, ніколи дитині не дзвонять, не вітають з Днем народження, не дарують подарунки, не бажають з нею підтримувати стосунки та спілкування, що вказує на те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

По справі вбачається, що сторони перебували у шлюбі до 17.04.2012 року (а.с. 21). 06.10.2017 року відповідач уклав інший шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_4 у нього народився син (а.с. 68, 69). Позивач також уклала 05.07.2019 р. інший шлюб, від якого дітей не має (а.с. 39). Таким чином, вбачається, що збереження чи відновлення сім`ї у якнайкращих інтересах дитини для забезпечення її зв`язків із сім`єю є неможливим, у даний час новий чоловік позивача взяв на себе функції виховання та забезпечення інтересів доньки позивача ОСОБА_5 , яка проживає з матір`ю, що вказує на те, що дитина виховується у повній сім`ї.

Як вбачається з характеристики ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , наданої директором СНВК №10 від 04.11.2013 р., дитина характеризується позитивно, за період відвідування батько не приходив у заклад і розвитком дитини у вихователів не цікавився (а.с. 29). Згідно довідки Полтавської міської школи мистецтв «Мала академія мистецтв» імені Раїси Кириченко від 02.03.2020 р. № 42, ОСОБА_4 навчається у 4 класі фортепіанного відділу цієї школи, оплата за навчання становить з 01.09.2016 р. по 31.03.2020 р. 5 040,00 грн. (а.с. 31). Згідно характеристики учениці 4-Д класу Комунального закладу «Полтавської хагальноосвітньої школи І-Ш ступенів № 38 Полтавської міської ради Полтавської області від 03.03.2020 р. за підписом директора школи та класного керівника, дитина характеризується позитивно, крім занять у Полтавській міській школі мистецтв «Мала академія мистецтв», вивчає комп`ютерні технології в ІТ-школі «Полтавського університету економіки і торгівлі», займається художньою гімнастикою, під час літніх та осінніх канікул є студентом «Малої академії ПУЕТ» при «Полтавському університеті економіки і торгівлі», мати дитини обрана до батьківського комітету, бере активну участь у класних та позакласних заходах, шкільному житті дитини, вітчим дитини ОСОБА_13 , бабуся ОСОБА_14 та дідусь ОСОБА_15 постійно цікавляться шкільним життям та успіхами дитини, допомагають у вихованні та навчанні, спілкуються з педагогами, ОСОБА_2 за роки навчання ОСОБА_4 до школи не приходив, навчанням та життям доньки не цікавиться (а.с. 32).

По справі вбачається, що згідно висновку органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради від 14.07.2020 № 159, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , 1988 року народження, відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.120, 121-124), але при вирішенні спору суд першої інстанції послався на те, що він має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду на підставі ч. 5, 6 ст.19 СК України.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги цей висновок, в якому зазначено, що «під час відвідування родини ОСОБА_1 малолітня ОСОБА_4 повідомила, що не пам`ятає свого батька ОСОБА_3 і не пам`ятає, коли востаннє бачилася із ним. Він не приходить до неї, не телефонує, не вітає із Днем народження та іншими святами. Дитина повідомила, що у неї склалися добрі стосунки із вітчимом ОСОБА_16 . Зі слів дівчинки, ОСОБА_16 , мама, бабуся та дідусь завжди їй допомагають в усіх питаннях. Також спеціалістами служби у справах дітей було опитано сусідку із кв. ІНФОРМАЦІЯ_6 . ОСОБА_17 повідомила, що останній раз бачила батька ОСОБА_5 коли ОСОБА_1 була вагітна. Батько дитини у своєму поясненні вказав, що заперечує проти позову про позбавлення його батьківських прав відносно доньки. Останній раз бачив доньку у 2014 році. Також ОСОБА_2 зазначає, що намагався багато разів побачитися з дитиною, але безрезультатно. В День народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_7 приходив, привітав доньку, після цього дитини не бачив. ОСОБА_3 зазначив, що рішенням органу опіки та піклування йому були призначені час спілкування із донькою, але дитину він не бачив, т.я. з його слів, йому перешкоджала ОСОБА_1 . До суду чи до інших органів про те, що матір дитини не виконує дане рішення він не звертався, хоча і знав про своє право. У поясненнях ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 вказали, що батько дитини зовсім відсутній у її житті, ніяких проявів спілкування із донькою з боку батька не було» (а.с. 125-135).

Із консультативного висновку практичного психолога, психотерапевта УСП ОСОБА_20 щодо психоемоційних особливостей розвитку дитини ОСОБА_4 вбачається, що без присутності мами для діагностики були обрані методи бесіди, спостереження, ОСОБА_21 багато і з задоволенням розповідала про своє життя в сім`ї, вітчима називає «тато ОСОБА_16 », сім`я багато часу проводить разом, у них багато спільних історій, подорожей та традицій, у розповіді дитина зазначає, що можна довіряти татові ОСОБА_16 , зокрема, під час фізичних вправ, коли він точно втримає на руках, що свідчить про наявність у дитини відчуття безпеки, захищеності і базової довіри з її боку, дитина усім легко ділиться з мамою та ОСОБА_16 , отримує від них підтримку, дівчинка впевнена у собі, вона знає, що є гарною та розумною, що свідчить про створення безпечних умов для розвитку дитини в родині. У стосунках дитини з батьком ОСОБА_22 мама не виступала в ролі перешкоди, ОСОБА_21 не спілкується з татом з 2013 року, не має жодного приємного спогаду, проте, має інший травматичний спогад щодо батька, по відношенню до батька теплі почуття відсутні, травматичний досвід зберігається і потребує корекції, бажання бачитися і спілкуватися з батьком ОСОБА_21 не має (а.с.141).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач вказуючи на вчинення перешкод з боку матері у спілкуванні з дитиною, не надав жодного доказу на підтвердження існування таких перешкод, відсутні його звернення до органів поліції чи суду з відповідними заявами, на засідання органу опіки та піклування ним також не були надані докази на підтвердження цього, що вказує на відсутність таких перешкод з боку матері у спілкуванні батька з дитиною.

У суді апеляційної інстанції відповідач підтвердив факт того, що дійсно не спілкується з дитиною з 2014 року, що після ухвалення рішення суду у даній справі не вчиняв спроб до побачення з дитиною, що вкотре доводить нехтування ним батьківськими правами.

Колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції неповно дослідив фактичні обставини, що мають значення для справи, дав неправильну правову оцінку доказам у справі, допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині вимог, виходячи з встановлених обставин у справі, наданих доказів та виходячи з найкращих інтересів дитини.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

По справі вбачається, що ОСОБА_1 сплатила при подачі позову судовий збір у розмірі 840,90 грн. (а.с. 19) та сплатила 840,90 грн. судового збору при подачі апеляційної скарги (а.с. 160,165), а всього 1681,80 грн., ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ст. 382 ч.1 п.4 п.п. «в» ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.1,3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п. 2, 376 ч.1 п. 1,3,4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 серпня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 скасувати і ухвалити нове рішення в цій частині.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрованого в с. Човно-Федорівка Зіньківського району Полтавської області, батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1681,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2020 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов