Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1589/19 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №283/1589/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Ярмоленка В.В. у м. Малині,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 . Просив визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 . Позов обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . У 2019 році дізнався, що мати на випадок своєї смерті залишила заповіт, яким належну їй частину квартири АДРЕСА_1 заповіла своїм синам йому та його брату ОСОБА_4 . Брат помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після того, як він (позивач) довідався про існування заповіту, одразу звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але отримав відмову, оскільки пропустив строк для подання такої заяви. Вважає, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки з матір`ю не проживав та про існування заповіту не знав. Відповідач ОСОБА_2 , тобто син брата, не визнає його право власності на частину спадкового майна.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю і визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері - два місяці. Наполягає на тому, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин. Він не був обізнаний із наявністю заповіту, а нотаріус неналежно виконала свої обов`язки щодо сповіщення всіх спадкоємців. У матеріалах спадкової справи містяться відомості про нього, як спадкоємця після смерті матері, але нотаріус не повідомила його про заведення спадкової справи та наявність заповіту. Брат постійно проживав із матір`ю, знав про наявність заповіту та свідомо приховав даний факт від нього. Вважав, що спірна квартира є власністю брата, а тому був впевнений у відсутності спадкового майна після смерті матері, але виявилося, що така приватизована у рівних частках матір`ю і братом. Вважає, що суд не взяв до уваги правові позиції Верховного Суду в справах №565/1145/17 і №484/3221/17. Після смерті матері та брата фактично прийняв спадщину, оскільки постійно доглядає за спірною квартирою з метою збереження майна і квартири.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 07 квітня 1998 року однокімнатна квартира АДРЕСА_1 була приватизована та належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.10)

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 20 вересня 2006 року зробила розпорядження, за яким належну їй частину квартири АДРЕСА_1 та все майно заповіла своїм синам - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в рівних долях. Заповіт посвідчений секретарем Федорівської сільської ради Малинського району Житомирської області Гавриленко Н.М., який зареєстрований у реєстрі за №45 (а.с.9).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.102 зворот).

Довідкою Федорівської сільської ради від 29 липня 2015 року №306 підтверджується обставина, що ОСОБА_3 на день смерті проживала у приватизованій квартирі та разом із нею проживав її син ОСОБА_4 (а.с.103).

Також ОСОБА_4 07 серпня 2015 року, тобто впродовж шести місяців із часу відкриття спадщини, звернувся до Малинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері (а.с.102). У заяві вказав на те, що крім нього спадкоємцем є син померлої ОСОБА_1 .

Отже, ОСОБА_4 прийняв спадщину, що відкрилася після смерті матері.

Спадкова справа №218/2015 після смерті ОСОБА_3 зведена 07 серпня 2015 року. Нотаріус Малинської державної нотаріальної контори 07 серпня 2015 року перевірив за даними Спадкового реєстру наявність заповіту (а.с.108 зворот). При цьому матеріали спадкової справи не містять доказів роз`яснення нотаріусом позивачу права подачі заяви про прийняття спадщини, для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, що передбачено п.3.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7). Малинською державною нотаріальною конторою Житомирської області заведено спадкову справу №20/2017 року щодо майна ОСОБА_4 . Як убачається зі змісту довідки державного нотаріуса Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області від 17 серпня 2018 року №02-14/566 спадкоємцем ОСОБА_4 є його син ОСОБА_2 (а.с.110).

Із спадкової справи №218/2015, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , також убачається, що нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори винесені дві постанови про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері з однієї ж тієї підстави, що він пропустив передбачений законодавством строк, встановлений для прийняття спадщини. Так, постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері від 01 лютого 2019 року №02-14/76 позивач отримав 01 лютого 2019 року, а постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва від 15 липня 2019 року №02-14/677 позивач отримав 15 липня 2019 року, що доводиться записами на самих постановах та не заперечено позивачем у суді апеляційної інстанції (а.с.111,114).

Статтею 1223 ЦК України передбачається, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальним правилом право на спадщину виникає в день її відкриття. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою та для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша ст.1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою ст.1272 ЦК України за позовом спадкодавця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Під поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини слід розуміти причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року в справі №6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року в справі №6-1486цс15.

Із урахуванням наведено, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року в справі №761/42165/17-ц викладений наступний висновок щодо застосування частини третьої ст.1272 ЦК України. Судом не можуть бути визначені поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Позивач не заперечує тих обставин, що про смерть матері був обізнаний та приймав участь у її похованні. На час смерті матері ОСОБА_1 проживав із матір`ю в різних квартирах сусідніх будинків одного села. Так, на час своєї смерті мати позивача проживала у квартирі АДРЕСА_1 , а позивач із 2013 року проживав у квартирі АДРЕСА_2 . Тобто, на час смерті матері ОСОБА_1 постійно не проживав із нею, а тому за положеннями спадкового права, діючого на час відкриття спадщини (13 травня 2015 року), мав відповідно до ст.ст.1269,1270 ЦК України упродовж шести місяців з часу відкриття спадщини подати заяву про прийняття спадщини, оскільки не відноситься до категорії осіб, передбачених частиною четвертою ст.1268 ЦК України. Проте, таких дій не вчинив та в обґрунтування поважності причин неподання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері у позовній заяві послався на незнання про існування заповіту. В апеляційній скарзі в обґрунтування поважності причин пропуску строку на подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини позивач додатково (чого не було зазначено у позовній заяві) посилається також на те, що нотаріусу було відомо про нього, як спадкоємця, але останній не дотримався вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та не роз`яснив йому право подати заяву про прийняття спадщини після смерті матері та йому не було відомо про те, що мати прийняла участь у приватизації квартири разом із братом, а тому він вважав, що після смерті матері спадкового нерухомого майна не залишилося.

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , тобто потенційним спадкоємцем за законом першої черги, а тому в разі непроживання постійно із матір`ю на час її смерті за жодних обставин мав подати заяву про прийняття спадщини після смерті матері, якщо йому не було відомо про існування заповіту. Суд першої інстанції правильно вважав, що у позивача не було жодної перешкоди для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини впродовж шести місяців після відкриття спадщини. Не надані докази й до суду апеляційної інстанції, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували б, зокрема, тривалу хворобу позивача, складні умови праці, які були б по`вязані з тривалим відрядження тощо.

Лише у 2019 році позивач порушив питання про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно та одержав постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, оскільки пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини. У даному випадку обізнаність чи необізнаність позивача про наявність майна після смерті матері не звільняли його від необхідності подати заяву про прийняття спадщини після смерті матері, а тому також не свідчить про поважність причин пропуску строку. Отже, строк пропущений майже на три роки.

Та обставина, що нотаріусом не роз`яснено позивачу право подати заяву про прийняття спадщини, хоча інформація про нього є у матеріалах спадкової справи, враховуючи, що він належить до кола спадкоємців першої черги за законом після смерті матері та про наявність заповіту не був обізнаний, після смерті брата у 2017 році не порушував відповідного питання та звернувся до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері лише у 2019 року, та й то двічі з проміжком часу майже в шість місяців, свідчить про надуманість останньої причини. Навіть приймаючи до уваги свободу заповіту, враховувавши, що строк пропущений більше ніж на три роки (закінчився шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті матері у 2015 році, а до нотаріальної контори позивач звернувся у 2019 році), апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дотримався принципу пропорційності між застосованим заходом і переслідуваною метою, якою є захист порушеного права. Безпідставне визначення додаткового строку спотворює принцип юридичної визначеності.

Посилання в апеляційній скарзі на правові позиції Верховного Суду в справах №565/1145/17 і №484/3221/17 є помилковими, оскільки фактичні обставини та підстави позову в даній справі не є тотожними фактичним обставинам та підставам позовів у тих справах. Так, у справі №565/1145/17 позивач не належав до спадкоємців першої черги, а у справі №484/3221/17 (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2018 року) йдеться про те, що необізнаність спадкодавця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, хоча у більш пізній правовій позиції Верховний Суд у справі №761/42165/17-ц (постанова від 28 жовтня 2019 року), на яку посилається апеляційний суду при перегляду даної справи, зазначається про те, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як незнання про існування заповіту, а пропуск строку на прийняття спадщини позивачем складав лише три дні.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками суду першої інстанції. Такі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та з огляду на вищевикладене додаткового правового обґрунтування не потребують.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що зумовлює залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до положень ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 16 листопада 2020 року.