Провадження № 2-з/522/22/20
УХВАЛА

12 листопада 2020 року Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді - Єршової Л.С.

за участю секретаря судового засідання - Радзімовської Р.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про застосування заходів зустрічного забезпечення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, визнання договорів недійсними та витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

Приморським районним судом м. Одеси під головуванням судді Єршової Л.С. слухається цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, визнання договорів недійсними та витребування майна.

20 вересня 2018 року по зазначеній цивільній справі судом було постановлено ухвалу, відповідно до якої задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання договорів недійсними шляхом накладення арешту на: квартиру АДРЕСА_1 ; житловий будинок АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; будівлі та споруди Човнової станції, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення офісу № 101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ; нежитлове приміщення офісу № 171, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 ; автомобіль ВМW Х5, державний номер: НОМЕР_1 . Заборонено ОСОБА_1 відчужувати, в тому числі укладати договори іпотеки, оренди, купівлі-продажу, дарування, тощо, з третіми особами: квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_3 ; будівлі та споруди Човнової станції, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 ; заборони ОСОБА_3 відчужувати, в тому числі укладати договори іпотеки, оренди, купівлі-продажу, дарування, тощо, з третіми особами, житловий будинок АДРЕСА_2 та нежитлове приміщення офісу № 171, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 ; заборони ОСОБА_4 відчужувати, в тому числі укладати договори іпотеки, оренди, купівлі-продажу, дарування, тощо, з третіми особами, нежитлове приміщення офісу № 101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та автомобіль ВМW Х5, державний номер: НОМЕР_1 .

15.01.2020 року представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 подала до суду клопотання про застосування заходів зустрічного забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, визнання договорів недійсними та витребування майна, в якому просить суд застосувати до позивача зустрічне забезпечення шляхом внесення на депозитний рахунок суду 3850372,00 грн.

Клопотання мотивовано тим, що на даний час існує нагальна необхідність застосовувати заходи зустрічного забезпечення з метою забезпечення відшкодування збитків ОСОБА_1 . Так, у зв`язку з накладенням арешту та забороною відчуження майна ОСОБА_1 не має можливості продати квартиру АДРЕСА_3 , а також позбавлена можливості здавати в оренду квартиру АДРЕСА_1 та отримувати від цього дохід. Таким чином ОСОБА_1 отримує значні збитки.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Питомця А.В. на адресу суду надійшла заява, в якій просить розглянути клопотання про застосування заходів зустрічного забезпечення за відсутністю позивача та його представника та в задоволенні клопотання відмовити, також надав суду заперечення на клопотання про застосування заходів зустрічного забезпечення.

Від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Алфєєва Д.М. на адресу суду надійшла заява, в якій просить розглянути клопотання про застосування заходів зустрічного забезпечення за його відсутністю, клопотання підтримує та просить його задовольнити.

Дослідивши клопотання про зустрічне забезпечення позову, матеріали позовної заяви у межах вирішення зазначеного клопотання представника відповідача, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини першої статті 154 ЦПК України метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Зустрічне забезпечення - це гарантія відшкодування можливих для відповідача збитків, що має на меті забезпечити певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути у результаті застосування судом забезпечувальних заходів.

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Частиною 2 статті 154 ЦПК України передбачено, що зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Частиною 3 статті 154 ЦПК України передбачено випадки, коли суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, зокрема, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що за відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2018 року, справа 369/7793/17, провадження № 61-11274св18; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2019 року, справа № 796/165/18, провадження № 61-44159ав18; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2019 року, справа № 456/2438/17, провадження № 61-473св19; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2019 року, справа № 752/20385/18, провадження № 61-5600св19; в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2019 року, справа № 367/5303/19, провадження № 61-19821ск19.

Це питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Відповідно до частини четвертої статті 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (частина п`ята статті 154 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать про те, що підстави для обов`язкового застосування судом заходів зустрічного забезпечення відсутні.

Так, позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання у м. Одесі.

Доказів того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, суду не надано.

Щодо посилання представника відповідача щодо спричинення йому збитків внаслідок вжиття заходів забезпечення позову через відсутність можливості укладення договорів оренди та купівлі-продажу спірного майна, суд зазначає наступне.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки ч.1 цієї норми визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, та витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, особа, яка посилається на завдання їй збитків в результаті вжиття судом заходів забезпечення позову, серед іншого має довести реальну можливість їх заподяння.

Посилаючись на позбавлення можливості реалізувати правомочності власника, скаржник не надав суду доказів, що станом на час вжиття заходів забезпечення позову, він не просто мав намір, чи розмірковував над можливістю відчуження квартири, а повністю чи частково реалізував намір по її відчуженню, зокрема, що між ним та іншою особою було укладено попередній нотаріально посвідчений договір про продаж квартири у майбутньому і саме внаслідок накладення арешту цей договір не був реалізований.

Це ж стосується доводів заявника про завдання йому шкоди внаслідок неможливості здати квартиру в оренду чи будь-яким іншим чином отримати дохід від належного йому нерухомого майна, що завдає йому збитків, які суд відхиляє як бездоказові. Такі доводи покладають на заявника обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно він реально міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки забезпечення позову стало єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

В обґрунтування розміру збитків, які по суті є упущеною вигодою, відповідач посилався лише на ціни на нерухоме майно та його оренду з інтернет-ресурсів, що не мають безпосереднього відношення до приміщень, які є предметом спору.

Таким чином, представник відповідача не надав доказів про реальну можливість отримання відповідачем доходу.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Враховуючи, що забезпечення позову не спричинить невідновлюваної шкоди відповідачу, і відсутні обов`язкові підстави, визначені частиною третьою статті 154 ЦПК України для застосування зустрічного забезпечення, суд вважає за доцільне відмовити представнику відповідача у задоволенні клопотання про застосування зустрічного забезпечення по справі.

Керуючись ст. ст. 154, 159, 353-354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про застосування заходів зустрічного забезпечення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, визнання договорів недійсними та витребування майна, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання, проте може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Л.С. Єршова