ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/596/20 Номер провадження 22-ц/814/2071/20Головуючий у 1-й інстанції Вітківський М.О. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Одринської Т.В.

суддів Карпушина Г.Л., Панченка О.О..

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Гребінківського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати факт, що аварійний глиняний будинок 1941 року забудови «А-1» з господарськими будівлями, що були розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які перейшли у спадщину ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2013, спадкова справа №5/2013 зареєстрована в реєстрі №788, посвідченого приватним нотаріусом Гребінківського районного нотаріального округу Полтавської області Радзівон Н.В., за власні кошти родиною позивача демонтовані, та як об`єкт нерухомого майна на земельній ділянці відсутні. Крім того встановити факт, що при забудові земельної ділянки з 2016 року, за вказаною адресою, позивач почав споживати та користуватись комунальними послугами за цією ж адресою з 15.06.2016 року.

Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області 14 серпня 2020 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу. /а.с. 83-84/

Ухвала суду мотивована тим, що позивач у встановлений судом строк не усунув недоліки вказані в ухвалі суду від 03 серпня 2020 року, тому позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, просив ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції прийнято помилкове рішення про повернення позову, оскільки ним було вчасно усунуто недоліки позовної заяви, так як заяву про усунення недоліків з додатками до неї позивач направив на електронну адресу суду 09 серпня 2020 року.

Відзив до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 14 серпня 2020 року позивачем недоліки позовної заяви не усунуто, а відтак позовна заява вважається неподаною та підлягає поверненню.

Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, оскаржувана ухвала не відповідає указаним нормам, що згідно статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Встановлено, що в липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою Гребіінківського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачеві строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 7 днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_1 отримав 06 серпня 2020 року, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення (а.с.82).

З роздруківки з електронної пошти ОСОБА_1 вбачається, що 09 серпня 2020 року на електронну адресу Гребінківського районного суду Полтавської області позивачем направлено заяву про усунення недоліків по справі 528/596/20 (а.с. 87).

Таким чином, дослідивши матеріали справи, колегією суддів установлено, що ОСОБА_1 , отримавши 06 серпня 2020 року копію ухвали про усунення недоліків, вже 09 серпня 2020 року, тобто протягом установлених судом 7 днів, подав до суду заяву про усунення недоліків.

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 , вчинив всі необхідні дії, спрямовані на виконання ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2020 року у строк, установлений цією ухвалою.

Враховуючи наведене, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції, дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.

Згідно частини третьої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина перша статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці "право на суд" передбачено, зокрема, що особа повинна мати доступ до незалежного, неупередженого та компетентного суду.

У своєму рішенні в справі «Голдер проти Сполученого Королівства», 1975 р. суд відзначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики "справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження». Тож право на доступ до правосуддя має дуже важливе значення і без сумніву його необхідно вважати засадою.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про повернення позовної заяви, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, колегія суддів важає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 351, 367, 368, 374, 379, 382,384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Гребінківського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2020 року. скасувати. Справу направити до Гребінківського районного суду Полтавської області для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2020 року.

Головуючий суддя: Т.В. Одринська

Судді Г.Л. Карпушин

О.О. Панченко