Постанова

Іменем України

11 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 760/30146/18

провадження № 61-21583св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - державний реєстратор управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бабійчук Сергій Іванович,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 червня 2019 року у складі головуючого судді Українця В.В. та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року у складі суддів: Писаної Т.О., Голуб С.А., Журби С.О.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бабійчука С.І., третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування державної реєстрації.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 23 січня 2015 року державним реєстратором Бабійчуком С.І. прийнято рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на спірну квартиру прийнято з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме за наявності зареєстрованих обтяжень нерухомого майна, й таке рішення порушує її та її малолітньої доньки житлові права, ОСОБА_1 просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бабійчука С.І. індексний номер 18802396 від 23 січня 2015 року та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що станом на 23 січня 2015 року така підстава для відмови у вчиненні реєстрації прав, як наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не була передбачена, а тому державний реєстратор в силу закону не мав жодних правових підстав для відмови у вчинені реєстраційних дій.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 червня 2019 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій встановивши, що спірна квартира на час вчинення оспрюваної реєстраційної дії перебувала під арештом та забороною відчуження безпідставно не застосували пункт 5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, що діяла станом на 20 січня 2015 року, яка в повному обсязі регулює спірні правовідносини. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 755/5072/17.

Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзив на касаційну скаргу не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-ІХ від 15 січня 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК Українивизначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ОСОБА_1 з 16 серпня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , якому на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 від 03 вересня 2002 року на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 червня 2003 року з ОСОБА_3 на користь Акціонерного комерційного банку «Мрія» стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 7 099, 89 доларів США.

На виконання вказаного рішення суду, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом`янського району міста Києва 22 грудня 2006 року були проведені прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1 , за результатами яких квартиру придбала ОСОБА_2 , якій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 22 грудня 2006 року було видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру.

За заявою ОСОБА_2 від 20 січня 2015 року, державним реєстратором управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бабійчуком С.І. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності № 18802396 від 23 січня 2015 року на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 16 червня 2018 року.

З розширеного витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23 жовтня 2007 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 перебувала під арештами, накладеними ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2003 року, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва 12 грудня 2006 року та під забороною відчуження, що виникла внаслідок договору застави № 4428 від 31 жовтня 2002 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2008 року скасовано забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , який було накладено ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2003 року.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України в редакції, чинній на час подання позову).

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бабійчука С.І., який здійснив державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи вимоги, позивач посилалася на те, що внаслідок протиправного рішення державного кадастрового реєстратора щодо проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру, порушені її та її малолітньої доньки житлові права.

Визнання протиправним і скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьою особою є захистом прав позивача на користування спірною квартирою від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано право власності на таку нерухомість.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим.

Вирішення таких спорів відбувається за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.

Належним відповідачем у такому спорі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесений відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) не змінює цивільно-правового характеру спору.

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 квітня 2018 року в справі № 817/1048/16, від 04 вересня 2018 року в справі № 823/2042/16, від 16 січня 2019 року в справі № 755/9555/18 та від 26 лютого 2010 року в справі № 304/284/18.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до яких звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Отже, можливість інших суб`єктів, зокрема посадових осіб, у тому числі державних реєстраторів, брати участь у цивільному процесі в якості позивачів і відповідачів у цивільному процесі обмежена.

Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

Таким чином, у даній справі належним відповідачем є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вимог до ОСОБА_2 , як власника спірної квартири, про порушення своїх прав ОСОБА_1 не заявляла.

ОСОБА_2 , яка є власником квартири АДРЕСА_1 , залучено до участі в справі третьою особою, а не відповідачем.

Відповідно до частини першої та другої статті 51 ЦПК Українисуд першої інстанції за клопотанням позивача, до початку першого судового засідання, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц; від 15 травня 2019 року у справах № № 552/91/18, 554/9144/17.

ОСОБА_1 клопотань про заміну неналежного відповідача на належного не подавала.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.

Ураховуючи викладене, в задоволенні позову ОСОБА_1 в цій справі необхідно відмовити з інших правових підстав, ніж це зробили суди першої та апеляційної інстанцій, а саме внаслідок неналежного складу відповідачів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК Українисуд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовані вищенаведені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, Верховний Суд дійшов висновку про вихід за межі доводів та вимог касаційної скарги.

Частиною першою статті 412 ЦПК Українивизначено, що суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бабійчука Сергія Івановича, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування державної реєстрації, відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко М. Ю. Тітов