Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1457/20
Провадження №: 2/332/942/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 листопада 2020 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Шалпегіної О.Л.,
за участі секретаря судового засідання Хіміч С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову зазначено, що на підставі договору купівлі-продажу серії ВАК №317902, посвідченого 29.04.2003 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, реєстровий № 729, позивачеві належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зареєстрована у вказаній квартирі та фактично у ній проживає. Крім позивача, у квартирі значиться зареєстрованою, але фактично останні десять років не проживає її донька - ОСОБА_2 . Спірним житлом донька не цікавиться, витрати по його утриманню не несе, її речей у квартирі немає, а її реєстрація за вказаною вище адресою носить формальний характер. Рівень доходів позивача не дозволяє їй сплачувати комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача. Вказана обставина також перешкоджає ОСОБА_1 оформити житлову субсидію.
У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач та її представник - адвокат Штенгелов О.В., повідомлені у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились.
Представником позивача суду надано заяву про підтримку позовних вимог ОСОБА_1 та розгляд справи у їх відсутності та відсутності заперечень проти заочного розгляду справи. В обґрунтування позову адвокатом додатково зазначено, що відповідач у 2009 році зібрала свої особисті речі та вивезла з квартири АДРЕСА_2 . Пізніше повідомила матір, що проживає у м. Санкт-Петербурзі Російської Федерації та планує переїхати до Німеччини. Деякий час після переїзду до Німеччини, відповідач телефонувала матері, а близько восьми років тому припинила спілкування, змінила номер телефону. З власної ініціативи на зв`язок не виходить(а.с. 61-62).
Відповідач про дату, час і місце судового засідання неодноразово була повідомлена судом в установленому законом порядку (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України), шляхом надсилання судових повісток за зареєстрованою адресою місця проживання (а.с. 25, 35, 42, 52, 60) та шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті суду (а.с. 22, 31, 48, 57). Проте, повторно в судове засідання не з`явилась і від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, відзиву на позовну заяву відповідач також не подала.
З урахуванням викладених обставин, судом за згодою представника позивача, висловленою у поданій письмовій заяві, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з копією договору купівлі-продажу, посвідченого 29.04.2003 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, реєстровий № 729, позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане право власності зареєстроване у встановленому законом порядку 07.05.2003 (а.с. 9, 10).
Також під час розгляду справи встановлено, що позивач зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).
Відповідач, хоча і є зареєстрованою у спірному житлі, але з 2009 року у квартирі не проживає, що підтверджується відповідним актом від 16.06.2020, складеним за участі мешканців квартир 82 та АДРЕСА_3 : ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 13).
Також під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 у 2009 році зібрала свої особисті речі та вивезла з квартири АДРЕСА_2 . Пізніше повідомила матір, що проживає у м. Санкт-Петербурзі Російської Федерації та планує переїхати до Німеччини. Деякий час після переїзду до Німеччини, відповідач телефонувала матері, а близько восьми років тому припинила спілкування, змінила номер телефону. З власної ініціативи на зв`язок не виходить. Точної адреси місця проживання доньки позивачеві невідомо.
Отже, ОСОБА_2 з 2009 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Ніяких речей відповідача у квартирі немає, вказаним житлом вона не цікавиться, протягом тривалого часу не проявляє до нього інтересу, не заявляє про свої права на нього.
Поважності причин відсутності відповідача у спірному житлі понад один рік під час судового розгляду не встановлено. Будь-якої домовленістю між сторонами щодо особливостей користування житлом немає.
Одночасно суд зазначає, що наявність реєстрації відповідача за вказаною адресою порушує права позивача - як власника майна. ОСОБА_1 не має можливості оформити субсидію та вимушена сплачувати за утримання житла у більшому розмірі, з урахуванням особи, яка фактично не проживає у квартирі та не користується житлово-комунальними послугами.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 840,80 грн.
Керуючись ст.ст. 223, 263-265 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено без змін за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.Л. Шалпегіна