Справа №133/3178/19
РІШЕННЯ

Іменем України

15.10.20 року

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

В складі головуючого судді Воронюк В.А.

при секретарі Полонській Н.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Голівського В.В.

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідачки адвоката Дем`янюка В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Козятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив вселити його в житловий будинок по АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідно до Свідоцтва про право власності від 24 червня 2010 року, виданого на підставі рішення виконкому № 292 від 17 червня 2010 року, зареєстрованого в КП «ВООБТІ», йому належить 1/2 ідеальна частка житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

Відповідачці по справі, на підставі Свідоцтва про право власності від 03.12.1992 року, також належить 1/2 ідеальна частка житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

Постановою Вінницького апеляційного суду від 03.10.2019 у справі № 133/579/13-ц встановлено наступні обставини справи, що в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у цій справі.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01.08.2013, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 05.09.2013 усунуто перешкоди в користуванні та розпорядженні ним, ОСОБА_1 , 1/2 частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 шляхом його вселення.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05.02.2015 у справі за його позовом до ОСОБА_2 про розподіл в натурі житлового будинку з господарськими будівлями та встановлення порядку користування земельною ділянкою, стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 131109 грн. 00 коп. в якості компенсації вартості належної йому на праві власності 1/2 частини житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , припинивши його право власності на вказану частину майна з дня отримання усієї суми компенсації.

Зважаючи на невиконанням відповідачем рішення суду від 05.02.2015

щодо сплати компенсації за 1/2 частку в нерухомості, 19.03.2019

йому було видано виконавчий лист № 133/579/13-ц на виконання

рішення суду від 01.08.2013 про вселення. Однак, виконавчий лист не підлягав

примусовому виконанню в зв`язку з пропуском трирічного строку на пред`явлення

до виконання.

Відмовляючи йому у заяві про продовження строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання апеляційний суд звернув увагу на те що до припинення права власності на зазначене нерухоме майно, тобто отримання грошової компенсації вартості його частки в повному розмірі, заявник не позбавлений права вимагати усунення перешкод у користуванні цим майном, зокрема і шляхом вселення, пред`явивши новий позов.

Станом на день звернення до суду із цим позовом рішення Козятинського міськрайонного суду від 05.02.2015 відповідачем - ОСОБА_2 не виконано, що зокрема, підтверджується письмовою інформацією наданою відділом ДВС від 21.10.2019 № 22953/15.25-29.

За таких обставин він є повноправним власником частини житлового будинку по АДРЕСА_2 , однак, відповідачкою чиняться перешкоди в користуванні належною йому власністю. В будинку змінені замки на дверях та, незважаючи на те, що відповідачці достовірно відомо про те, що суму компенсації вона не сплатила, остання не допускає його до будинку, чим порушує його, а тому, він вимушений звернутися із цим позовом до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Голівський В.В. позовні вимоги підтримали та просили позов задовільнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Дем`янюк В.Б. позовні вимоги не визнали та заперечили проти задоволення позову, зазначивши таке.

ОСОБА_2 вказала, що будь-які перешкоди у вселенні ОСОБА_1 вона не чинить, останній взагалі з 2013 року по теперішній час біля вказаного будинку не був та намірів вселитись до будинку не виказував.

Згідно долученої до матеріалів справи відповіді Козятинського відділення поліції ОСОБА_1 з заявами або скаргами на неї не звертався.

Крім того, аналогічний позов вже розглядався Козятинським міськрайонним судом, а саме: цивільна справа № 133/579/13-ц, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про усунення перешкод в користуванні будинком АДРЕСА_1 , шляхом вселення. Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01.08.2013 ОСОБА_1 був вселений у вищевказаний будинок, однак, вказане рішення суду залишилось не виконаним, оскільки останній виконавчий лист до відділу державної виконавчої служби у встановлений законом строк не пред`явив та навіть не вжив заходів щодо вселення в будинок, що свідчить про відсутність перешкод для його вселення, а через сім років звернувся з аналогічним позовом до суду.

Таким чином, права позивача не є порушеними.

Вона користується спірним будинком на законних підставах, вимог про її виселення позивач не заявляв, сам по собі факт її проживання у спірному будинку, не є беззаперечним підтвердженням того, що вона чинить перешкоди у вселенні ОСОБА_1 до зазначеного будинку.

Суд, вислухавши думку сторін по справі та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 24 червня 2010 року, виданого на підставі рішення виконкому № 292 від 17 червня 2010 року, зареєстрованого в КП «ВООБТІ», ОСОБА_1 належить 1/2 ідеальна частка житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 (а.с.7-8).

ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності від 03.12.1992 належить 1/2 ідеальна частка житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 .

Відповідач проживає та зареєстрована у спірному будинку разом з сином ОСОБА_3 , невісткою ОСОБА_4 та онуками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою квартального комітету № 3 виконавчого комітету Козятинської міської ради № 16 від 16.01.2020 (а.с.29).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01.08.2013, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 05.09.2013 усунуто перешкоди в користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 1/2 частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 шляхом його вселення.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05.02.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл в натурі житлового будинку з господарськими будівлями та встановлення порядку користування земельною ділянкою, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 131109 грн. 00 коп. в якості компенсації вартості належної йому на праві власності 1/2 частини житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , припинивши його право власності на вказану частину майна з дня отримання усієї суми компенсації.

19.03.2019 позивачу було видано виконавчий лист № 133/5.79/ЛЗ-ц з примусового виконання рішення Козятинського міськрайонного суду від 01.08.2013 про вселення.

Однак, виконавчий лист не підлягав примусовому виконанню в зв`язку з пропуском трирічного строку на пред`явлення до виконання.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 03.10.2019 у справі № 133/579/13-ц позивачу відмовлено у заяві про продовження строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання зв`язку з тим, що до припинення права власності на зазначене нерухоме майно, тобто отримання грошової компенсації вартості його частки в повному розмірі, заявник не позбавлений права вимагати усунення перешкод у користуванні цим майном, зокрема і шляхом вселення, пред`явивши новий позов.

Станом на день звернення до суду із цим позовом рішення Козятинського міськрайонного суду від 05.02.2015 відповідачем - ОСОБА_2 не виконано, що зокрема, підтверджується письмовою інформацією наданою відділом ДВС від 21.10.2019 № 22953/15.25-29.

Крім того, згідно повідомлення Козятинського відділення поліції від 18.01.2020 ОСОБА_1 з заявами або скаргами на дії відповідача у користуванні та розпорядженні спірним будинком не звертався (а.с.28).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним (стаття 41 Конституції України).

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частина перша та друга статті 319 ЦК України).

У силу частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або його частини, вимагати будь-яких усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми права, є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доказами у справі на підтвердження наявності перешкод у користуванні майном, що належить особі на праві власності, зокрема у його вселенні до спірного житлового приміщення можуть бути: акти про не допуск до належного особі на праві власності майна, звернення до правоохоронних органів, пояснення осіб, які можуть підтвердити ті чи інші обставини, які мають значення для вирішення справи, показання свідків тощо.

Натомість позивачем не було надано суду жодного доказу, який підтверджував зазначені ОСОБА_1 обставини.

Відповідач ОСОБА_2 користується спірним будинком на законних підставах, вимог про її виселення позивач не заявляв, сам по собі факт проживання відповідача у спірному будинку, не є беззаперечним підтвердженням того, що вона чинить перешкоди у вселенні позивача до зазначеного будинку.

Аналогічна позиція міститься у Постанові Верховного суду України від 06.04.2020 у справі № 754/14843/16.

Крім того, в ході розгляду вказаної справи, судом було досліджено матеріали справи № 133/579/13-ц, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про усунення перешкод в користуванні будинком АДРЕСА_1 , шляхом вселення.

Таким чином, аналогічний позов ОСОБА_1 вже розглядався Козятинським міськрайонним судом та його рішенням від 01.08.2013 ОСОБА_1 був вселений у вищевказаний будинок, однак, вказане рішення суду залишилось не виконаним, оскільки позивач виконавчий лист до відділу державної виконавчої служби у встановлений законом строк не пред`явив та не вжив заходів щодо вселення в будинок, що свідчить про відсутність перешкод для його вселення, а через сім років звернувся з аналогічним позовом до суду.

Позивачем в позовній заяві та доданих до неї документах не вказано дійсних причин того, яким чином порушені права та інтереси останнього.

Статтею 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у позові ОСОБА_1 по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 317, ч. ч. 1, 2 ст. 319, ст. 321 ЦК України, ст. ст. 12, 76-80, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81, ст. ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 про вселення в житловий будинок по АДРЕСА_1 .

На рішення суду може бути подано апеляцію до Вінницького апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, зазначений строк обчислювати з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.10.2020 року.

Суддя: підпис В.А. Воронюк

Згідно з оригіналом.

Суддя - В.А. Воронюк

Секретар - Н.М. Полонська

15.10.20