КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Мараєвої Н.Є.

Суддів: Заришняк Г.М., Рубан С.М.

При секретарі: Гаврюшенко К.О.

розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою

приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького Олега Леонідовича

на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року

в справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького Олега Леонідовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, стягувач - ОСОБА_2 , -

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення учасників, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року залишено без задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького Олега Леонідовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, стягувач - ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мілоцький Олег Леонідович просить скасувати оскаржувану ухвалу, задовольнити подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа та тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України - ОСОБА_1 , до повного виконання зобов`язань покладених на нього виконавчим написом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марченка Анатолія Володимировича №563 від 02 жовтня 2019 року, посилаючись на незаконність даної ухвали, зокрема, на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми цивільного-процесуального права.

09 листопада 2020 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, в яких він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

10 листопада 2020 року до Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 надійшла заява із поясненням щодо подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького О.Л. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, в якій він просив задовольнити апеляційну скаргу та ухвалити постанову, якою задовольнити подання приватного виконавця.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі заяви стягувача від 11 жовтня 2019 року на виконання виконавчого напису № 563 виданого 02 жовтня 2019 року (а.с. 12-13) приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченком А.В., 11 жовтня 2019 року відкрито виконавче провадження № 60294741. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження направлена була боржнику ОСОБА_1 (а.с. 19).

Зазначеною постановою про відкриття виконавчого провадження зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

11 жовтня 2019 року виконавцем винесено постанови: про стягнення з боржника основної винагороди; витрат виконавчого провадження; про арешт майна боржника; про арешт коштів боржника (а.с. 21-23, 28).

11 жовтня 2019 року приватним виконавцем було винесено постанови про арешт коштів боржника та направлено до банківських установ (а.с. 34-37).

11 жовтня 2019 року виконавцем було направлено боржнику виклик (а.с. 38).

У квітні 2020 року приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Мілоцький О.Л. звернувся до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

В обґрунтування подання приватний виконавець зазначав, що у нього на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження №60294741 з виконання виконавчого документу, за яким боржником є ОСОБА_1 , а саме, стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 1 055 579, 35 грн.

Просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим документом - виконавчим написом №563 виданого 02 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченком А.В., оскільки боржник ОСОБА_1 витребувані документи не надає, ухиляється від виконання виконавчого документу та не вживає заходів щодо його виконання за рахунок належного йому майна і доходів.

Відмовляючи у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України суд першої інстанції виходив із того, що приватним виконавцем не було доведено факт ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов`язання, а матеріали виконавчого провадження не містять відомостей, виконання своїх обов`язків приватним виконавцем, відповідно до ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження", в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в України громадян України», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Таким чином, приймаючи до уваги, що право державного виконавця на звернення з даним поданням виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, і наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні подання.

Відповідно до положень ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів

(посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що приватним виконавцем було здійснено певні дії, які були спрямовані на примусове виконання вимог виконавчого провадження №60294741 з виконання виконавчого документу, за яким боржником є ОСОБА_1 .

Зокрема, приватним виконавцем були здійснені наступні дії: ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження №60294741, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей; винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди, витрат виконавчого провадження; винесено постанову про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника та направлено до 22 банківських установ.

Приватним виконавцем було встановлено, що у боржника у банківських установах АТ КБ" ПриватБанк", АТ "Державний ощадний банк України", АТ "Комерційний Індустріальний Банк", АТ "Універсал Банк" відкрито банківські рахунки, однак, на банківських рахунках боржника недостатньо коштів для виконання постанови (а.с. 48, 59, 61, 91).

Також, приватним виконавцем було встановлено, що боржник отримує пенсію; за ним на праві приватної власності не зареєстровані транспортні засоби; з`ясовано наявність у боржника документів для виїзду за межі території України; з`ясовано інформацію щодо перетинання боржником державного кордону України з дати видачі виконавчого листа (а.с. 63-64, 68).

Однак, як вбачається із матеріалів, які були надані приватним виконавцем до подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ним не було з`ясовано місце роботи боржника та наявне в нього на праві власності нерухоме майно.

Судом встановлено, що боржник ОСОБА_1 з`явився на прийом до приватного виконавця та ознайомився із матеріалами виконавчого провадження (а.с. 11).

Таким чином, зазначені вище обставини та надані суду першої інстанції докази про порушення боржником ч. 2 ст.15 та ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», як зазначає приватний виконавець, на переконання апеляційного суду, ніяким чином не свідчать про ухилення боржника від виконання судового рішення в контексті положень ст. 441 ЦПК України.

При цьому, під поняттям ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням слід розуміти будь-які свідомі діяння

( дії або бездіяльність ) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які б могли підтвердити факт свідомого ухиляння боржника від виконання зобов`язань.

Зокрема відсутні докази того, що боржник має реальну можливість виконати своє зобов`язання.

У справі "Soering vs UK" від 7 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства.

Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Таким чином, враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що твердження виконавця, що боржник ухиляється від виконання виконавчого документу, оскільки мало місце відчуження нерухомого майна - квартири у м. Маріуполі є невірним, оскільки відчуження зазначеної квартири відбулося до відкриття виконавчого провадження.

Також, апеляційний суд погоджується із тим, що судом першої інстанції критично оцінено твердження державного виконавця, про ухилення боржника від виконання виконавчого документу, оскільки останній не бажає здійснити державну реєстрацію права власності на належну йому земельну ділянку, про наявність якої боржник особисто повідомив державного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, право кожного громадянина вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Згідно положень ч. 2 та п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

В силу вимог п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Крім того, саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує виконавець у відповідному повідомленні не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, тощо.

Тобто, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Однак, приватним виконавцем не доведено факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, а наявні копії матеріалів виконавчого провадження ще не доводять факт його ухилення від виконання зобов`язання.

Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького Олега Леонідовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 17 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: