Справа № 289/320/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2020 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Данилюк О. С.

при секретарі с/з Марієвській Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Брусилів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, відділ у Радомишльському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_3 , про визнання дійсним договору дарування та визнання права власності на подароване майно - на житловий будинок з будівлями та земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Радомишльського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, відділ у Радомишльському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_3 , про визнання дійсним договору дарування та визнання права власності на подароване майно, а саме на житловий будинок з будівлями та земельну ділянку, обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. Так, відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0.10 га, які знаходяться в АДРЕСА_1 . Право власності в Державному реєстрі речових прав на зазначене майно за позивачем не зареєстроване, правовстановлюючі документи на нерухомість не видавались, на земельну ділянку зіпсовані, тому вважаються втраченими. Позивач є рідним сином відповідача. Після смерті дружини (матері позивача) наприкінці 2002 року відповідач ОСОБА_2 вирішив виконати волю дружини і подарував своєму рідному сину позивачу ОСОБА_1 у його день народження ІНФОРМАЦІЯ_1 на 19-тиріччя зазначені житловий будинок з будівлями та земельну ділянку. Тоді ж і пізніше відповідач фактично передав позивачу зазначену нерухомість і земельну ділянку, віддав йому ключі від вхідних дверей будинку та господарських будівель, літньої кухні, сараю, погреба тощо, та всі наявні у нього правовстановлюючі документи, рішення, державний акт та будівельний паспорт, і з того часу позивач вступив в управління і володіння подарованим йому майном. Але розпоряджатися подарованим майном позивач не в змозі у зв`язку з відсутністю у нього належних правовстановлюючих документів. Вказав, що фактичним власником зазначеного майна являється позивач ОСОБА_1 , рідний син відповідача ОСОБА_2 , який хоча ще у 2002 році й подарував позивачу вказане майно, але у зв`язку з тим, що спірна земельна ділянка у той час не перебувала у приватній власності відповідача - не була належним чином оформлена, а житловий будинок з будівлями з цієї ж причини не міг бути прийнятий в експлуатацію, тому дарунки не могли бути предметом договору дарування і не було можливості належним чином впорядкувати зазначені правовідносини через нотаріуса - укласти договір дарування житлового будинку з будівлями та земельної ділянки між відповідачем та нотаріально посвідчити його, як дарувальником (відповідачем) та одарованим (позивачем).

Звертаючись до 2011 року до приватного нотаріуса Бойка В.М., який на той час займався приватною нотаріальною діяльністю по Радомишльському районному нотаріальному окрузі, а пізніше й до інших нотаріусів, позивачу також було роз`яснено про невідповідності у правовстановлюючих документах на зазначену нерухомість і земельну ділянку, а саме: розбіжність у нумерації місцезнаходження однієї і тієї ж нерухомості та земельної ділянки по АДРЕСА_1 у різних документах: номер «71» у рішенні Радомишльської міської ради народних депутатів № 250 від 10.12.1991 р. « Про дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку» та рішенні виконавчого комітету Радомишльської міської ради Житомирської області № 40 та від 04.03.1997 р. « про надання земельних ділянок в приватну власність»; та номер « НОМЕР_1 » у державному акті на право приватної власності на земельну ділянку від 01.12.1999 р., у витязі з ДЗК від 23.08.2013 р.. будівельному паспорті від 20.11.2017 р., у технічному паспорті від 28.11.2018 р. та у повідомленні УДАБІ від 19.12.2018 р.; розбіжність у цільовому призначенні однієї і тієї ж земельної ділянки по АДРЕСА_2 у різних документах: для індивідуального житлового будівництва у рішенні Радомишльської міської ради народних депутатів № 250 від 10.12.1991 р. та у витязі з ДЗК від 23.08.2013 р., у будівельному паспорті від 20.11.2017 р. та у повідомленні УДАБІ від 19.12.2018 р. та для ведення особистого селянського господарства у рішенні виконавчого комітету Радомишльської міської ради Житомирської області № 40 та від 04.03.1997 р., у державному акті від 01.12.1999 р., у будівельному паспорті від 20.11.2017 р.. одночасно, та рекомендовано звернутись до суду.

Відповідач лише у другій половині 2019 року зміг належним чином підготувати і впорядкувати тільки частину необхідних документів для нотаріуса. Але у зв`язку із втратою оригіналу правовстановлюючого документу, а саме державного акту на право приватної власності на землю серія ЖТ 2127, виданого 01.12.1999 р. Радомишльською міською радою Житомирської області на земельну ділянку площею 0,1 га по АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконавчого комітету Радомишльської міської ради Житомирської області № 40 від 04.03.1997 р., сторони не мають можливості з`явитись до нотаріуса і оформити договір дарування.

Також позивач зазначив, що наприкінці 2019 року він звернувся до відповідача, як титульного власника спірного майна, з вимогою оформити на нього (позивача) дарунок на будинок та земельну ділянку через нотаріальну контору. Однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору дарування, оскільки так і не підготував всі необхідні документи для посвідчення укладеного ще у 2002 році договору дарування, через що позивач вимушений звернутись до суду.

Просив визнати дійсним договір дарування житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :06:006:0326 з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 04.09.2002 року між дарувальником ОСОБА_2 та одарованим ОСОБА_1 , та визнати за ОСОБА_1 право власності на подароване йому зазначене майно.

Згідно розпорядження № 24 в.о. голови Радомишльського районного суду Житомирської області «Про передачу справи № 289/320/20 до найбільш територіально наближеного суду» від 19.05.2020 року вказану цивільну справу було передано на розгляд до Брусилівського районного суду Житомирської області.

Ухвалою судді Брусилівського районного суду Житомирської області від 29.05.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху

Ухвалою судді Брусилівського районного суду Житомирської області від 19.06.2020 року зазначену цивільну справу після усунення недоліків позовної заяви було прийнято до провадження суду, було відкрито загальне позовне провадження і призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 05.10.2020 року підготовче провадження у вказаній справі було закрито та справу було призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, вимоги якої підтримав та просив задовольнити. Вказав, що не вони з батьком не можуть оформити договір дарування у нотаріуса через відсутність всіх необхідних документів на спірне майно.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 визнав, пояснивши суду, що подарував сину будинок та земельну ділянку на день його 19 річчя у 2002 році, виконуючи волю покійної дружини. Вказав, що у 1991 році отримав у власність земельну ділянку, на якій побудував спірний будинок. Однак оформити у нотаріуса договір дарування він не може, оскільки в документах на земельну ділянку є розбіжності щодо її цільового призначення. Також вказав, що через це не може оформити правовстановлюючі документи на спірний житловий будинок. Просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області в судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи в їх відсутність.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши подані ними письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Радомишльської міської ради народних депутатів Житомирської області від 10.12.1991 р. № 250 «Про дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку» ОСОБА_2 було дозволено будівництво житлового будинку та господарських будівель на виділеній земельній ділянці площею 1000 кв.м., розташованій по АДРЕСА_3 » (а.с. 6).

Рішенням виконавчого комітету Радомишльської міської Ради Житомирської області від 04.03.1997 р. № 40 «Про надання земельних ділянок в приватну власність та в постійне користування громадянам міста» ОСОБА_2 для ведення особистого підсобного господарства передано у приватну власність земельну ділянку площею 1000 кв.м., розташовану по АДРЕСА_3 » (а.с. 18).

Також встановлено, що на підставі рішення № 40 від 04.03.1997р. Радомишльської міської ради 01.12.1999 року ОСОБА_2 було видано державний акт серії ЖТ № 2127 на право приватної власності на землю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 12).

Оглядом копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений ФОП ОСОБА_4 28.11.2018р., встановлено, що за вказаною адресою побудований двоповерховий житловий будинок та господарські будівлі (літня кухня, гараж, хлів), рік побудови вказаний 2018 (а.с. 13-15).

Оглядом будівельного паспорта на будівництво індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що документом, який посвідчує право власності земельною ділянкою, є державний акт на право приватної власності на землю ЖТ № 2127 від 01.12.1999р., кадастровий номер :05:006:0326 (а.с. 23-26).

Згідно витягу від 23.08.2013р. з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :06:006:0326, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , її цільовим призначенням є індивідуальне житлове, гаражне і дачне будівництво (а.с. 22).

За інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Також судом встановлено, що 04.09.2002 року сторони уклали письмовий договір дарування, за змістом якого ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 житловий будинок, розташований по АДРЕСА_3 , та земельну ділянку під ним площею 0,1 га, належну ОСОБА_2 згідно державного акту ЖТ № 2127 від 01.12.1999р., а ОСОБА_1 прийняв цей дар (а.с. 148).

Згідно ст. 243 ЦК УРСР, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Згідно ч. 3 ст. 244 ЦК УРСР до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу

У відповідності до вимог ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Згідно ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Разом з тим, як зазначив у п. 4 своєї Постанови № 3 від 28.04.1978р. « Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» Пленум ВСУ, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105, 114 ЦК).

При цьому згідно ч. 1 ст. 105 ЦК України громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо).

Як встановлено судом, спірний житловий будинок був побудований у 2018 році, тому відповідач не міг передати вказаний будинок у дар у 2002 році, коли укладався договір дарування між сторонами, а позивач вказаний дар не міг прийняти, з огляду на що зазначений договір дарування не можна вважати укладеним.

Крім того, відповідач у встановленому законом порядку не набув права власності на спірний будинок, а тому не міг їм розпоряджатись ані станом на дату укладення договору дарування у 2002 році, ані на даний час.

Також сторони в судовому засіданні не заперечували, що єдиною причиною неможливості нотаріального посвідчення договору дарування спірного житлового будинку та земельної ділянки є розбіжності у документах на них, які перешкоджали та перешкоджають нотаріальному посвідченню вказаного правочину, а не ухилення відповідача від нотаріального оформлення договору.

За таких обставин підстав для визнання договору дарування житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_3 , та земельної ділянки під ним площею 0,1 га, належної ОСОБА_2 згідно державного акту ЖТ № 2127 від 01.12.1999р., укладеного 04.09.2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :06:006:0326 з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, відділ у Радомишльському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_3 , про визнання дійсним договору дарування та визнання права власності на подароване майно - на житловий будинок з будівлями та земельну ділянку, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

СУДДЯ О.С. Данилюк