КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розглядуцивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на Ѕ частку нерухомого майна,

УСТАНОВИВ:

у серпні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому просила:

- встановити факт проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 огли, однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з лютого 2012 по грудень 2018 року;

- визнати 3-ох кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві особистої приватної власності за ОСОБА_3 оглиоб`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 з ОСОБА_3 огли;

- в порядку поділу спільного сумісного майна, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку та за ОСОБА_3 огли, право власності на 1/2 частку 3-ох кімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Просила також вирішити питання розподілу судових витрат по справі.

Одночасно із поданням позовної заяви представник позивача - адвокат Покрова Л.Ю. подав заяву про забезпечення позову. В обґрунтування заяви зазначав, що підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом стало те, що відповідач ОСОБА_3 не визнає спірну квартиру спільною сумісною власністю та має намір відчужити нерухоме майно без врахування інтересів ОСОБА_1 та їх спільної дитини, а відтак, між сторонами існує спір про право, який підлягає розгляду та вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Звертав увагу суду на ту обставину, що позивачка ОСОБА_1 разом із їх спільним з відповідачем малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають у спірній квартирі з моменту її придбання, іншого житла не мають, а отже в разі відчуження відповідачем квартири, можуть опинитись без власного житла.

Крім того, ОСОБА_1 стало відомо, що відповідач віднедавна почав користуватись послугами ріелтера з продажу нерухомого майна та виставив спірну квартиру на продаж, розмістивши на спеціалізованому сайті оголошення щодо її продажу.

Враховуючи викладене, посилаючись на існування ризику виконання можливого судового рішення про задоволення позовних вимог у разі невжиття заходів забезпечення позову, представник позивача просив суд постановити ухвалу, якою вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 3-ох кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 87,70 кв.м., загальною площею 136,10 кв.м., яка зареєстрована на праві особистої приватної власності за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , згідно договору купівлі-продажу від 26 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Охріменко О.О. та зареєстрованого в реєстрі за №941, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00. До набрання чинності судовим рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на Ѕ частку нерухомого майна заборонити будь-яким особам, в тому числі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , укладати будь-які правочини по здійсненню відчуження (продаж, дарування тощо) 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 87,70 кв.м., загальною площею 136,10 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, у тому числі заборонити уповноваженим особам, зокрема державним реєстраторам здійснювати/проводити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційні дії стосовно вказаного нерухомого майна.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивача - адвокат Покрова Л.Ю. звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначив, що встановивши відсутність в матеріалах справи доказу, яким підтверджується належність відповідачу на праві власності квартири, суд першої інстанції не був позбавлений можливості в порядку частини 3 статті 153 ЦПК України усунути недостатність такого доказу, викликавши позивача/представника позивача для надання пояснень або додаткових доказів та призначивши розгляд заяви у судовому засіданні з викликом сторін. Крім того, вважає, що відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам заявника щодо існування реального ризику відчуження відповідачем спірного майна, що унеможливить в подальшому виконання судового рішення у випадку задоволення заявленого позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Мосійчук А.С. посилається на необґрунтованість доводів скарги, звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що факт реєстрації місця проживання позивачки разом із малолітньою дитиною у спірній квартирі свідчить про відсутність реальної загрози відчуження відповідачем спірного нерухомого майна.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Лебеденко М.Б. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Мосійчук А.С. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити без змін ухвалу суду першої інстанції як законну та обґрунтовану.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила встановити факт спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з лютого 2012 року по грудень 2018 року. Метою встановлення зазначеного факту є визнання за позивачем права власності на частку у спільному майні, зокрема на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , яка була придбана в період спільного проживання без реєстрацію шлюбу та зареєстрована на праві особистої приватної власності за ОСОБА_3 огли.

Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами виник спір стосовно права власності на частку у нерухомому майні - квартирі АДРЕСА_1

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, представник позивача - ОСОБА_2 посилався на ту обставину, що відповідач ОСОБА_3 не визнає спірну квартиру спільною сумісною власністю та має намір відчужити нерухоме майно без врахування інтересів ОСОБА_1 та їх спільної дитини, що підтверджується доданими до заяви доказами.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із відсутності в матеріалах справи доказів належності відповідачу на праві власності квартири АДРЕСА_1 .

Однак, колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки були зроблені районним судом передчасно, без дотримання визначеного законодавством порядку розгляду заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Згідно із положенням частин 1, 3, 4 статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Як вбачається із зазначених норм процесуального права, законодавцем передбачено обставини, за наявності яких при вирішенні питання про забезпечення позову для підтвердження певних обставин може виникнути необхідність у додаткових фактичних даних, недостатність яких може бути усунена, зокрема шляхом використання суддею механізму, передбаченого частиною 3 статті 153 ЦПК України, а саме викликавши особу, яка подала відповідну заяву про забезпечення позову для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність такого забезпечення.

З матеріалів апеляційного провадження вбачається, що заява про забезпечення позову подана одночасно із позовом ОСОБА_1 та зареєстрована Шевченківським районним судом м. Києва 04.08.2020 року.

Того ж дня, згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, заяву передано на розгляд судді Кондратенко О.О. (а.с. 61)

Розглядаючи заяву про забезпечення позову 13 серпня 2020 року, суд першої інстанції допустив порушення строків розгляду, визначених положеннями частини 1 статті 153 ЦПК України, та об`єктивно не був позбавлений можливості протягом 9 днів з часу отримання заяви викликати позивача або його представника для подання додаткових доказів або ж призначити розгляд заяви у судовому засіданні з викликом сторін для зясування обставин належності спірного майна на праві власності відповідачу.

04.09.2020 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Лебеденком М.Б. було отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , згідно якої право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с. 86).

Вирішуючи питання про обґрунтованість заяви про забезпечення позову, апеляційний суд зазначає наступне.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, який визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у вигляді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, або ефективний захист його прав.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Тобто, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При розгляді даної апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що з матеріалів справи вбачається існування реального спору між сторонами, за вирішенням якого позивачка ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду. А зважаючи на наявність у матеріалах справи доказів, які підтверджують наміри відповідача здійснити відчуження спірної квартири (роздруківка оголошень з інтеренет-сайтк «http://www.olx.ua»), апеляційний суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для застосування заходів забезпечення позову в даній справі у вигляді накладення арешту на майно відповідача, заборони відповідачу вчиняти будь-які правочини щодо відчуження спірного майна, а також заборони уповноваженим особам, зокрема державним реєстраторам, здійснювати/проводити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційні дії стосовно вказаного нерухомого майна до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

При цьому застосування даного виду забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуватиме у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, оскільки постановлена із порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартирута заборони вчинення дій.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову - скасувати.

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 87,70 кв.м., загальною площею 136,10 кв.м., яка зареєстрована на праві особистої приватної власності за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , згідно договору купівлі-продажу від 26 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Охріменко О.О. та зареєстрованого в реєстрі за №941, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

До набрання чинності судовим рішенням по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на Ѕ частку нерухомого майна заборонити будь-яким особам, в тому числі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , укладати будь-які правочини по здійсненню відчуження (продаж, дарування тощо) 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 87,70 кв.м., загальною площею 136,10 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, у тому числі заборонити уповноваженим особам, зокрема державним реєстраторам здійснювати/проводити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційні дії стосовно вказаного нерухомого майна.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.