Постанова

Іменем України

11 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 303/3759/17

провадження № 61-2159св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Банк Форум», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент»,

відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_1 (позивач за зустрічним позовом), ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року в складі колегії суддів: Мацунича М. В., Кожух О. А., Кондора Р. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина. Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 10 серпня 2007 року між АКБ «Форум» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0205/07/26-N, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 28 000,00 доларів США на споживчі цілі, строком до 09 серпня 2032 року зі сплатою 12% річних.

Цього ж дня, 10 серпня 2007 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, між ПАТ «Банк Форум» і ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до якого останній поручився відповідати перед кредитором, як солідарний боржник, за виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачами своїх зобов`язань, внаслідок чого утворилась заборгованості у сумі 507 627,92 грн, з яких: поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі 17 002,00 доларів США, прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів - 656,81 доларів США, прострочена заборгованість за нарахування відсотків - 1050,21 доларів США, поточна заборгованість за нарахованими відсотками - 258,99 доларів США, пеня у розмірі 367,39 доларів США, штраф у розмірі 5 000 грн, банк просив позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів 18 968,01 доларів США та 14 550,47 грн.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом, який вмотивовано тим, що вказаний кредитний договір є несправедливим, одностороннім і таким, що не містить об`єктивної, повної і достовірної інформації про умови споживчого кредитування, має ознаки прихованості та введення в оману позичальника, зокрема стосовно нарахування та списання процентів за користування кредитними коштами, а також встановлення надто жорстких умов, що призвели до дисбалансу та дискримінації її прав. В кредитному договорі та в додатковому договорі №1 до нього від 25 травня 2010 року жодним чином не прописано порядок та метод (формула, базовий період) нарахування процентів за користування кредитними коштами, що викликає сумніви в правильності списання цих процентів із сум сплачених відповідачем за період дії договору, а також відсутня будь-яка інформація про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням реальної відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Із умови пункту 4.1. кредитного договору вбачається, що визначений розмір пені 0,2% перевищує в рази розмір процентної ставки, що свідчить про включення до кредитного договору умови, яка є за своєю правовою природою несправедливою. Застосування штрафу у розмірі 5000,99 грн буцім то за порушення п. 3.3.7 кредитного договору - обов`язок позичальника страхувати предмет застави, спростовується наявними у позичальника документами про щорічне страхування майна та його особистого страхування.

Посилаючись на те, що кредитний договір №0205/07/26-N від 10 серпня 2007 року не містить визначених законодавством обов`язкових умов, які необхідні для його укладення, встановлює жорсткі обов`язки споживача, що призвело до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживачеві, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, просила визнати недійсними кредитний договір та договори поруки та іпотеки.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 16 січня 2019 року залучено до участі у справі правонаступника позивача ПАТ «Банк Форум» - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» (ТОВ «Фінансова компанія «Інвент»).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24 травня 2019 року у задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.Визнано кредитний договір №0205/07/26-N від 10 серпня 2007 року, укладений між АКБ «Форум» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_1 , недійсним. У зв`язку з недійсністю кредитного договору №0205/07/26-N від 10 серпня 2007 року визнано недійсними договір поруки від 10 серпня 2007 року та договір іпотеки від 10 серпня 2007 року, укладені для забезпечення виконання кредитного договору. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, виходив з того, що при укладенні кредитного договору банком не було дотримано вимог законодавства, яке регулює захист прав споживачів.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» задоволено частково, рішенняМукачівського міськрайонного суду від 24 травня 2019 року скасовано, позов ПАТ «Банк Форум», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Інвент», задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» заборгованість за кредитним договором №0205/07/26-N від 10 серпня 2007 року в розмірі 18 968,01 доларів США, з яких: 566,81 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту; 17 002 доларів США - поточна заборгованість по кредиту; 1050,21 доларів США - прострочена заборгованість по відсоткам; 258,99 доларів США - поточна заборгованість по відсоткам, а також 9550,47 грн. пені. В іншій частині первісного позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про порушення банком Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні кредитного договору, проте дійшов висновку, що ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав, про застосування якого усно в судовому засіданні заявлено ТОВ «Фінансова компанія «Інвент».

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У січні 2020 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій остання, посилаючись на недотримання судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно задовольнив первісний позов банку та стягнув з відповідачів заборгованість, дійшовши висновку при цьому, що її зустрічний позов про порушення банком Закону України «Про захист прав споживачів» є обґрунтованим. Також вважає помилковим висновок апеляційного суду про пропуск нею строку позовної давності при зверненні до суду із зустрічним позовом.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У квітні 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» подало до суду відзив на касаційну скаргу, в якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, посилаючись на те, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з боржників заборгованості, яка підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунком. Позичальником не заперечується та не спростовується факт неналежного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором. ОСОБА_1 тривалий період, з моменту укладення договору до дати звернення до суду не заперечувала проти погоджених умов кредитного договору; у розумні строки, достатні для з`ясування змісту та характеру зобов`язань, не звернулась до контрагента з претензією й до суду з відповідним позовом, та тривалий час здійснювала виконання умов укладеного договору, що свідчить про відсутність порушення її прав діями банку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 303/3759/17 з Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2020 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2020 року справу № 303/3759/17 призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 10 серпня 2007 року між акціонерним комерційним банком «Форум»(правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0205/07/26-N, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 28 000,00 доларів США на споживчі цілі, строком до 09 серпня 2032 року зі сплатою 12% річних.

25 травня 2010 року між сторонами укладено договір №1 про внесення змін до кредитного договору №0205/07/26-N від 10 серпня 2007 року, відповідно до якого пункт 2.7. кредитного договору викладено в наступній редакції: проценти за користування кредитними коштами позичальник сплачує самостійно на рахунок для погашення кредиту та процентів № НОМЕР_1 у відділенні №3601 «Ужгородська дирекція ПАТ «Банк Форум», МФО 322948, щомісячно, не раніше 1-го та не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитними коштами.

Цього ж дня, 10 серпня 2007 року, на забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, між ПАТ «Банк Форум» і ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до якого останній поручився відповідати перед кредитором, як солідарний боржник, за виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором.

Також, 10 серпня 2007 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 82,5 кв. м, житлова площа 52,1 кв. м.

Звертаючись до суду з цим позовом у липні 2017 року, ПАТ «Банк Форум» посилався на те, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань станом на 14 червня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 18 968,01 доларів США та 14 550,47 грн., з яких: поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі 17 002,00 доларів США, прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів - 656,81 доларів США, прострочена заборгованість за нарахування відсотків - 1050,21 доларів США, поточна заборгованість за нарахованими відсотками - 258,99 доларів США, пеня у розмірі 367,39 доларів США, штраф у розмірі 5 000 грн.

Висновком експерта судово-економічної експертизи № 6096 від 18 червня 2018 року встановлено, що у відповідності до «Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 розраховані за умовами кредитного договору № 0205/07/26-N від 10 серпня 2007 року реальна процентна ставка складає 14,93%, абсолютне значення подорожчання кредиту складає 50 171,60 доларів США. Надана на дослідження копія кредитного договору №0205/07/26-N від 10 серпня 2007 року та копія договору №1 про внесення змін від 25 травня 2010 року не містить інформації щодо сукупної вартості кредиту. Також зазначено, що дослідженням поданих документів встановлено, що сукупна вартість кредиту по кредитному договору №0205/07/26-N від 10 серпня 2007 року, визначена відповідно до «Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 складає 78 171,60 доларів США, в тому числі: погашення основної суми боргу кредиту - 28 000 доларів США, відсотки за користування кредитом - 42 666,10 доларів США, платежі за надані супутні послуги на користь банку - 560 доларів США, платежі за надані супутні послуги на користь третіх осіб - 6 942,50 доларів США.

22 листопада 2018 року між ПАТ «Банк Форум» та ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» укладено договори про відступлення прав вимоги, за умовами яких до ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» перейшли всі права кредитора відносно боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 10 серпня 2007 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-1341цс15.

За змістом Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), вони зобов`язують банки надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту або в кредитному договорі, або додатку до нього. Тобто, детальний розпис сукупної вартості кредиту не обов`язково повинен бути викладений лише як окремий документ.

У справі, яка переглядається, оспорюваний договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, укладала додаткову угоду до нього 25 травня 2010 року; кредитний договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту, розміру процентної ставки, порядку її нарахування, переліку, розміру й бази розрахунку неустойки; періоду внесення платежів.

Так, відповідно до умов кредитного договору метою отримання кредиту є купівля нерухомості (пункт 1.1), сума кредиту - 28 000,00 доларів США (пункт 1.1), строк кредиту - до 09 серпня 2032 року (пункт 1.2), розмір плати за користування кредитними коштами - 12 % річних.

Умови і порядок видачі та погашення кредиту чітко визначені пунктами

2.3 - 2.10 кредитного договору, зокрема й в редакції договору №1 про внесення змін від 25 травня 2010 року.

Пунктом 2.3 договору в редакції договору №1 про внесення змін від 25 травня 2010 року, передбачено, що позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, згідно з графіком (додаток 1 до кредитного договору), що є невід`ємною частиною даного договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в сумі не менше 94,00 доларів США на відкритий йому рахунок для погашення кредиту та процентів.

Пунктом 2.7 договору в редакції договору №1 про внесення змін від 25 травня 2010 року, визначено, що проценти за користування кредитними коштами позичальник сплачує самостійно на рахунок для погашення кредиту та процентів щомісячно, не раніше 1-го та не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитними коштами.

Види забезпечення зобов`язань позичальника зазначені у пункті 2.1 кредитного договору, відповідальність сторін - у пунктах 4.1-4.4 договору.

Крім того, відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції на час укладання спірного договору) споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов`язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

Детальний розпис сукупної вартості кредиту не обов`язково повинен бути викладений лише як окремий документ, а усі умови кредитування були викладені у самому договорі, з якими позичальник погодився, підписавши кредитний договір та додаткові угоди до нього.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №404/8212/14-ц (провадження №61-31939св18).

Однак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість зустрічного позову ОСОБА_1 , не врахувавши, що на момент укладення договору позичальник не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; 25 травня 2010 року сторони уклали договір №1 про внесення змін до кредитного договору.

Відповідно до пункту 7.2 кредитного договору сторони фіксують свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, і зобов`язуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Цей договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань, зазначених в цьому договорі.

Апеляційним судом не враховано, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6- 2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункту 4 частини третьої статті 18 Закону).

Апеляційний суд вказаного не врахував та погодився з висновком суду першої інстанції, що при укладенні кредитного договору банком не дотримані вимоги законодавства, які регулюють захист прав споживачів, проте відмовив у задоволенні позову з підстав пропуску ОСОБА_1 строку для звернення до суду за захистом своїх прав.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку перебігу позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц.

З огляду на вказане вище у сукупності, суд касаційної інстанції не може погодитися з висновком апеляційного суду про відмову у задоволенні зустрічного позову за пропуском строку позовної давності.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції не враховано, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень, недійсними.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.

Пунктом 2.10. оспорюваного договору визначено, що за обслуговування кредиту в перший місяць кредитування позичальник в день отримання кредиту сплачує банку кошти в розмірі 2 % (два) процента від суми кредиту.

Нормами цивільного законодавства передбачено як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Проаналізувавши підстави звернення до суду, норми цивільного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, положення оспорюваного позивачем за зустрічним позовом договору, колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що в даному випадку наявні правові підстави для визнання недійсним оспорюваного договору в цілому на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», проте позивачем пропущено строку позовної давності для захисту своїх прав, не надавши належної оцінки окремим пунктам договору.

Оскільки відповідно до статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з`ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, колегія суддів приходить до висновку про направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З метою забезпечення завдання цивільного судочинства, а саме щодо забезпечення справедливого розгляду справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене у справі судове рішення апеляційного суду скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов