Справа № 296/9183/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі судді Адамовича О.Й., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Мiнiстерства охорони здоров 'я України вiд 19 жовтня 2020 року №2361 та додаткiв до нього та наказу вiд 23 жовтня 2020 року № 2419 в частинi: введення до штатного розпису ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ «України» замiни посади «директор» на посаду «генеральний директор»; призначення виконуючого обов`язки генерального директора ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України» ОСОБА_2 ; зобов`язання виконуючого обов`язки генерального директора ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України» ОСОБА_2 вчиняти дії щодо реєстрації змін.

Також заявник просить заборонити суб`єктам державної реєстрації юридичних осiб, фiзичних осiб-пiдприємцiв та громадських формувань (в тому числi Мiнiстерству юстицiї України, його структурним пiдроздiлам та територiальним органам, виконавчим органам сiльських, селищних та мiських рад, обласним, Київськiй, Севастопольськiй мiським, районним, районним у мiстах Києві та Севастополi державним адміністрацiям, акредитованим суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам юридичних осiб, громадських формувань, приватним та державним нотарiусам, а також iншим особам та органам у разi виконання ними повноважень державного реєстратора, iншим уповноваженим суб`єктам державної реєстрацiї юридичних осiб, громадських формувань) проводити реєстрацiйнi дiї щодо вiдомостей, що мiстяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осiб, фiзичних осiб-пiдприємцiв та громадських формувань, щодо скасування та/або змiни реєстрацiйних дiй та/або записiв стосовно ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Мiнiстерства охорони здоров`я України», до набрання законної сили рiшення по сутi спору у данiй справi.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказав, що він з 14.05.2013 року працює на посаді директора ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Мiнiстерства охорони здоров`я України». Наказом МОЗ України від 26.06.2020 №31-О без звільнення його з посади чи відсторонення від роботи виконуючим обов`язки директора лабораторного центру без зазначення у наказі будь-якої дати був призначений гр. ОСОБА_2 . Вважаючи, що дані накази незаконні, за захистом свого порушеного права він звернувся до суду. В цей час ОСОБА_2 подав незаконний наказ МОЗ України від 26.06.2020 року №31-О державному реєстратору, яка внесла зміни до відомостей про юридичну особу. Наказом Міністерства юстиції України від 04 вересня 2020 року було задоволено його скаргу на вчинені реєстраційні дії щодо зміни керівника лабораторного центру та скасовано, як протиправну, реєстраційну дію за №5009389, шляхом внесення змін до відомостей про юридичну особу. 07.09.2020 року він знову приступив до виконання своїх посадових обов`язків, як директора. Проте, 19 жовтня 2020 МОЗ України прийняло наказ №2361, яким на зміну посади директора введено посаду генерального директора та у додатку до наказу виконуючим обов`язки генерального директора лабораторного центру знову зазначило ОСОБА_2 . Наголошує, що на даний час його не звільнено із посади та не відсторонено від роботи. Вважає, що наказ МОЗ України від 19 жовтня 2020 року №2361 грубо порушує його права, а тому він буде звертатися із позовом до суду про визнання його незаконним, в частині, що стосується призначення на посаду виконуючим обов`язки генерального директора ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Мiнiстерства охорони здоров`я України» ОСОБА_2 . Крім того заявник вказав, що має намір звернутися з позовом про визнання незаконним та скасування наказу МОЗ України №2419 від 23 жовтня 2020 року в частині, що стосується порушених його прав.

Крім того заявник зазначив, що на даний час Житомирським районним судом Житомирської області розглядається цивільна справа №278/1725/20 за його позовом до МОЗ України, ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Мiнiстерства охорони здоров`я України», третя особа ОСОБА_2 про усунення перешкод в реалізації права на працю шляхом визнання незаконним та скасування наказів. Прийняття МОЗ України наказу від 19.10.2020 року №2361 «Про приведення у відповідність до законодавства посад керівників лабораторних центрів, що належать до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України» разом із додатками та наказу від 23.10.2020 №2419 свідчить про існування реальних намірів МОЗ України ухилитися від виконання судового рішення у справі №278/1725/20, оскільки фактично МОЗ України визнає позов у справі.

Вважає, що не зупинення виконання наказу МОЗ України від 19.10.020 №2361 разом із додатками та наказу від 23.10.2020 року №2419 може призвести до зупинення роботи лабораторного центру в період пандемії, розпорядження коштами лабораторного центру особою, яка не має на це законних повноважень, укладення господарських договорів які будуть визнаватися недійсними, та призведе до заподіяння значної шкоди державі в особі держаного органу та утруднення виконання судового рішення у цивільній справі №278/1725/20. Також зазначив, що необхідність забезпечення позову саме забороною вчинення реєстраційних дій слідує із того, що 28 жовтня 2020 ОСОБА_2 звернувся із вищезазначеними наказами МОЗ України до державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців департаменту реєстрації Житомирської міської ради Рибак Г.П. для проведення реєстраційної дії «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу» щодо ДУ Житомирський обласний лабораторний центр Мiнiстерства охорони здоров`я України». Однак, через те, що дані накази не відповідали нормам чинного законодавства, йому було направлено повідомлення про зупинення розгляду документів та надано строк для усунення недоліків. Вказує, що все це ще раз підтверджує факт того, що є реальна загроза порушення його прав.

Згідно п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України до подання позовної заяви заява про забезпечення позову подається за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Згідно ч.15 ст. 28 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, а тому розгляд заяви проводиться судом у письмовому провадженні.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши заяву та додані матеріали, суд при вирішенні питання про забезпечення позову виходить з наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 3, п. 4 ч.1 ст. 151 заява про забезпечення позову повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. Пункт 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України визначає, що заява про забезпечення позову повинна містити інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

З заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову вбачається, що він має намір звертатися із позовом до суду про визнання незаконним наказу Мiнiстерства охорони здоров 'я України вiд 19 жовтня 2020 року №2361 та додаткiв до нього, в частині, що стосується призначення на посаду виконуючим обов`язки генерального директора ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Мiнiстерства охорони здоров`я України» ОСОБА_2 . Крім того заявник вказав, що має намір звернутися з позовом про визнання незаконним та скасування наказу МОЗ України №2419 від 23 жовтня 2020 року в частині, що стосується порушених його прав.

Разом з тим, в заяві не викладено в достатній мірі, яким чином порушує права заявника наказ МОЗ України №2419 від 23 жовтня 2020 року.

Крім того, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявник посилається на намір відповідача у справі №278/1725/20 ухилитися від виконання судового рішення. Однак, це суперечить ч. 2 ст. 149 ЦПК України, оскільки забезпечення має відбуватися з метою виконання рішення суду у справі, в якій подається заява про забезпечення позову.

Оцінюючи співмірність заходів, які просить вжити заявник з метою забезпечення позову суд вважає, що заявлені види забезпечення не є співмірними з предметом позову.

Частина перша статті 150 ЦПК України не містить такого заходу забезпечення як зупинення дії наказів (рішень) міністерства або іншого державного органу. При цьому, згідно ч.10 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Зазначене обмеження не поширюється на забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів керівника або роботодавця про застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, відмова в наданні відпустки, відсторонення від роботи чи посади, будь-яка інша форма дискримінації позивача тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції".

Проте, як вбачається зі змісту заяви, оскарження наказів не пов`язане з дискримінацією позивача у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції".

Не можна вважати обґрунтованим заходом забезпечення позову встановлення заборони суб`єктам державної реєстрації юридичних осiб, фiзичних осiб-пiдприємцiв та громадських формувань проводити реєстрацiйнi дiї щодо вiдомостей, що мiстяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осiб, фiзичних осiб-пiдприємцiв та громадських формувань, щодо скасування та/або змiни реєстрацiйних дiй та/або записiв стосовно ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Мiнiстерства охорони здоров`я України», до набрання законної сили рiшення по сутi спору у данiй справi.

В заяві не обґрунтовано необхідність встановлення заборони щодо вчинення будь-яких реєстраційних дій стосовно юридичної особи, а виходячи з предмету спору такий вид забезпечення є неспівмірним.

Крім того, з огляду на предмет спору не можна вважати обґрунтованими доводи про необхідність застосування заходів забезпечення позову з метою не допущення зупинення роботи лабораторного центру в період пандемії, розпорядження коштами лабораторного центру особою, яка не має на це законних повноважень, укладення господарських договорів які будуть визнаватися недійсними, заподіянням значної шкоди державі в особі держаного органу.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, роз`яснення Верховного Суду України та Верховного Суду, виходячи з вимог щодо співмірності заходів забезпечення позову і предметом позовних вимог, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та підписання.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення та підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. Й. Адамович