Справа № Справа № 530/1100/20
Номер провадження 2/530/512/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2020 м. Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого - судді Ситник О.В., за участю секретаря Стрілець Л.Г. розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, в місті Зіньків, Полтавської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 поданою її представником адвокатом Тараненком Сергієм Олександровичем до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності ;

в с т а н о в и в:

З позову вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , на момент смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 разом із своїм сином а батьком позивачки ОСОБА_5 . Але фактично разом із нею проживала також позивачка ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно до складу якого поряд з іншим входить житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та складається відповідно до технічної документації з житлового будинку ( літ. -А-1) , сарай ( літ.-Б) , сарай ( літ. - В) , сарай ( літ.- Г) , погріб ( літ. - г) , літня кухня ( літ. - Д., д) гараж ( літ. - д-1) вбиральня ( літ. - Е) , ворота огорожі № 1 , огорожа № 2 . Цей будинок належав померлій на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок який був виданий виконкомом Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області від 02.03.1993 року та який був зареєстрований в Полтавському БТІ 03.03.1993 року та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим номером 174 на ім`я ОСОБА_4 .

Житловий будинок з господарськими будівлями відносився до «колгоспного двору» на 01.07.1990 року , головою двору була ОСОБА_4 , членами двору був її син , а батько позивачки ОСОБА_5 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , своєї долі у бувшому колгоспному дворі не виділяв , ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , своєї долі у бувшому колгоспному дворі не виділяла , ОСОБА_2 ( мати позивачки ) , своєї долі у бувшому колгоспному дворі не виділяла та не бажає її виділяти , з будинку вибула після розірвання шлюбу з батьком позивачки - ОСОБА_5 у 1998 році про що вказала в заяві , оскільки є відповідачкою по справі , та позивачка ОСОБА_1 . За життя , а саме 16.08.2011 року ОСОБА_4 склала заповіт , який був посвідчений секретарем Тарасівської сільської Ради Зіньківського району Полтавської області , відповідно до якого ОСОБА_4 все своє майно заповіла ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

19.07.2016 року ОСОБА_4 склала заповіт , який був посвідчений секретарем Тарасівської сільської Ради Зіньківського району Полтавської області , відповідно до якого ОСОБА_4 заповіла земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після її смерті у державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа за № 235/2018 на підставі заяви ОСОБА_3 яка є спадкоємицею за заповітом на земельну ділянку та заяви від ОСОБА_5 про відмову від прийняття спадщини. Інших спадкоємців , які б прийняли спадщину немає. Позивачка ОСОБА_3 не зверталась до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_4 , оскільки проживала з нею на момент смерті фактично і вважала що є такою що пройняла спадщину автоматично. Батько ж її звернувся із заявою про відмову від прийняття спадщини оскільки був пенсійного віку і не бажав мати обов`язкової долі. Коли ОСОБА_3 звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями який їй був заповіданий ОСОБА_4 , то нотаріус відмовила їй оскільки ОСОБА_3 не змогла довести що прийняла спадщину в шестимісячний строк після смерті ОСОБА_4 і з`ясувалось що свідоцтво про право власності на житловий будинок який входить до спадщини не містить мокрої печатки . Тому позивачка, яка є спадкоємицею за заповітом змушена звернутись в судовому порядку про встановлення факту спільного проживання разом із ОСОБА_4 на момент її смерті . Факт постійного проживання на момент смерті ОСОБА_3 з померлою ОСОБА_4 підтверджується актом факту проживання однією сім`єю складеним депутатом Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області та свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Ухвалою суду від 16.09.2020 року відкрито провадження по справі, підготовче судове засідання призначено на 15.10.2020 року, та перенесено розглядом на 20.11.2020 року в зв`язку з тим що суддя перебувала на лікарняному.

В судове засідання 20.11.2020 року учасники справи не з`явились, від них надійшли заяви в яких позивачка ОСОБА_3 та її представник адвокат Тараненко С.О. позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити , долучили до матеріалів справи письмові пояснення свідків та прохали їх прийняти та не викликати їх в судове засідання в зв`язку з карантинними заходами (а.с. а.с. 63-64 ), від відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та Тарасівської сільської ради надійшли заяви в яких вони позовні вимоги визнають та просять справу розглянути у їх відсутність. ( а.с. а.с. 65-66).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні без фіксування судового процесу. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 цієї статті, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Суд, прийнявши до уваги заяви та клопотання сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 поданий її представником адвокатом Тараненком Сергієм Олександровичем до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК не визнає необхідним реквізитом заяви визначення виду провадження, а також не визначає правила про повернення заяви чи залишення її без розгляду, якщо у позовному провадженні подаються вимоги, які мали б розглядатися в окремому провадженні, чи поєднуються ці вимоги. Тому таке правило діє лише щодо заяв, поданих в окремому провадженні, адже ч. 6 ст. 235 містить відповідні правові наслідки. Коментована норма не забороняє об`єднувати в одному провадженні вимоги, що розглядаються за різними видами провадження, насамперед, позовного і окремого. Якщо, наприклад, під час вирішення питання про встановлення факту родинних відносин виникає спір про право, заява залишається без розгляду. В подальшому особа подає позов, в якому ставиться вимога про встановлення факту родинних відносин, яка мала б розглядатися в окремому провадженні, і вирішення спору про право, яка розглядається в позовному провадженні.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування ", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження .

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 ( а.с. 12) , на момент смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 разом із своїм сином а батьком позивачки ОСОБА_5 . ( а.с. 16) Але фактично разом із нею проживала також позивачка ОСОБА_1 . ( а.с. 17) Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно до складу якого поряд з іншим входить житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та складається відповідно до технічної документації з житлового будинку ( літ. -А-1) , сарай ( літ.-Б) , сарай ( літ. - В) , сарай ( літ.- Г) , погріб ( літ. - г) , літня кухня ( літ. - Д., д) гараж ( літ. - д-1) вбиральня ( літ. - Е) , ворота огорожі № 1 , огорожа № 2 . ( а.с. 22-26) Цей будинок належав померлій на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок який був виданий виконкомом Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області від 02.03.1993 року ( а.с. 20) та який був зареєстрований в Полтавському БТІ 03.03.1993 року та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим номером 174 . ( а.с. а.с. 20 зворот та 21) .

Житловий будинок з господарськими будівлями відносився до типу «колгоспного двору» на 01.07.1990 року , головою двору була ОСОБА_4 , членами двору був батько позивачки ОСОБА_5 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( а.с. 13) своєї долі у бувшому колгоспному дворі не виділяв , ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , своєї долі у бувшому колгоспному дворі не виділяла , ОСОБА_2 ( мати позивачки ) , своєї долі у бувшому колгоспному дворі не виділяла та не бажає її виділяти , з будинку вибула після розірвання шлюбу з батьком позивачки - ОСОБА_5 у 1998 році ( а.с. 14) про що вказала в заяві , оскільки є відповідачкою по справі ( а.с. 65) , та позивачка ОСОБА_1 . (а.с. 15 , 66) За життя , а саме 16.08.2011 року ОСОБА_4 склала заповіт , який був посвідчений секретарем Тарасівської сільської Ради Зіньківського району Полтавської області , відповідно до якого ОСОБА_4 все своє майно заповіла ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ( а.с. 10) 19.07.2016 року ОСОБА_4 склала заповіт , який був посвідчений секретарем Тарасівської сільської Ради Зіньківського району Полтавської області , відповідно до якого ОСОБА_4 заповіла земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с. 11) Після її смерті у державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа за № 235/2018 на підставі заяви ОСОБА_3 яка є спадкоємицею за заповітом на земельну ділянку та заяви від ОСОБА_5 про відмову від прийняття спадщини. Інших спадкоємців , які б прийняли спадщину немає. ( а.с. 28) Позивачка не зверталась до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_4 , оскільки проживала з нею на момент смерті фактично і вважала що є такою що пройняла спадщину автоматично. Батько ж її звернувся із заявою про відмову від прийняття спадщини оскільки був пенсійного віку і не бажав мати обов`язкової долі. Коли ОСОБА_3 звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями який їй був заповіданий ОСОБА_4 , то нотаріус відмовила їй оскільки ОСОБА_3 не змогла довести що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 ( а.с. 28) . Також з`ясувалось що свідоцтво про право власності на житловий будинок який входить до спадщини не містить мокрої печатки .( а.с. 20) Тому позивачка, яка є спадкоємицею за заповітом змушена звернутись в судовому порядку про встановлення факту спільного проживання разом із ОСОБА_4 на момент її смерті .Факт постійного проживання на момент смерті ОСОБА_3 з померлою ОСОБА_4 підтверджується актом факту проживання однією сім`єю складеним депутатом Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області та свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ( а.с. 17) та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_8 жительки с. Бобрівник та ОСОБА_7 жительки с. Бобрівник з яких вбачається, що ОСОБА_1 з 2013 року фактично проживала з ОСОБА_4 та своїм батьком ОСОБА_5 до дня смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою АДРЕСА_1 . ( а.с. а.с. 67, 68)

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст. 1216, 1218, 1220, 1221 Цивільного кодексу України далі ЦК). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, 3, 4 ст. 1268 ЦК).

Суд вивчивши матеріали справи з`ясував, що ОСОБА_1 є спадкоємицею за заповітом складеним ОСОБА_4 16.08.2016 року та який був посвідчений секретарем Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області , відповідно до якого все своє майно остання заповіла позивачці ОСОБА_3 в спадкову масу входить житловий будинок з допоміжними будівлями . Проживала разом із спадкоємицею фактично , тому в шестимісячний строк після смерті спадкодавиці не звернулась до нотаріальної контори . А коли звернулась до державного нотаріуса Зіньківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок то отримала постанову про відмову на тій підставі що не звернулась із заявою в шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями на ім`я ОСОБА_4 не містить печатки , хоча цей правовстановлюючий документ пройшов державну реєстрацію в Полтавському БТІ . Також спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_3 в частині земельної ділянки , вона в строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та не заперечує стосовно позовних вимог, визнавши їх . Батьками позивачки є ОСОБА_5 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , шлюб між якими був розірваний у 1998 році , мати позивачки яка була членом бувшого колгоспного двору не заперечує проти задоволення позовних вимог дочки, визнавши їх . Тобто судом з`ясовано що спір про право відсутній , а причиною звернення до суду є встановлення факту постійного проживання позивачки ОСОБА_3 з ОСОБА_4 на момент її смерті , а саме на 12.04.2018 року та визнання за нею права власності на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 , оскільки позивачка ОСОБА_3 є спадкоємицею за заповітом.

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п.1ч.2ст.16ЦК). За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24 -753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулює виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку , що здійснювався в Україні . В по-господарських книгах при визначенні року побудови зазначався рік введення в експлуатацію будинку. Тобто записи в по-господарських книгах визнавались в якості актів органів влади , що підтверджують право приватної власності. А так , якщо відповідно до по-господарської книги житловий будинок з господарськими будівлями належав ОСОБА_4 та було видане свідоцтво про право власності , хоча з невідомих причин не скріплено печаткою даний документ , та вона була власником цього майна , то суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення позову ОСОБА_3 поданого її представником адвокатом Тараненком С.О. до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 524, 529, 549, ЦК України ( в редакції 1963 року), ст. 392, 1216-1218, 1220-1223,1261, 1268-1270, 1299 ЦК України (в редакції 2003 року), ст.12,13, 81 , 206, 207 , 210, 247, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

1.Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 разом із ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 на момент її смерті за адресою АДРЕСА_1 .

2.Визнати в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 за спадкоємицею за заповітом - ОСОБА_1 право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами який складається в цілому з житлового будинку ( літ. -А-1) , сарай ( літ.-Б) , сарай ( літ. - В) , сарай ( літ.- Г) , погріб ( літ. - г) , літня кухня ( літ. - Д., д) гараж ( літ. - д-1) вбиральня ( літ. - Е) , ворота огорожі № 1 , огорожа № 2 та який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за на слідками апеляційного перегляду.

Суддя-