Провадження 22-ц/812/687/20 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Постанова

Іменем України

14 квітня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Галущенка О.І., Лівінського І.В.,

із секретарем Гавор В.Б.,

за участю:

- позивачки ОСОБА_1 ,

- представника третьої особи Запорожець Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухваленого 06 лютого 2020 року під головуванням судді Рум`янцевої Н.О., в приміщенні цього ж суду, о 11 год. 10хв.,у справі № 489/3078/19, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської області Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дітей,

в с т а н о в и л а:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей.

Позовна заява мотивована тим, що вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2002 року. Від шлюбу мають дітей сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2018 року шлюб було розірвано. Після припинення шлюбних відносин діти проживають разом з нею.

Зазначає, діти відвідують навчальний заклад, вона займається вихованням дітей, піклується про їх фізичне та психічне здоров`я, створює їм належні соціально-побутові умови проживання. Відповідач не зацікавлений належним чином у вихованні дітей, їх розвитку та піклуванні про них.

Оскільки між ними відсутня домовленість щодо визначення місця проживання дітей, позивачка просила про задоволення позову.

ОСОБА_2 , заперечуючи проти позову зазначав, що діти постійно проживають разом з матір`ю, він ніяким чином не перешкоджає ОСОБА_1 в проживанні дітей разом з нею, а спір з цього приводу взагалі відсутній.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив із того, що діти проживають разом із матірю, яка належно ними опікується і утримує, сприяє гармонійному їх розвитку, та беручи до уваги, що протилежного відповідачем не доведено, суд вважав, що інтересам дітей буде відповідати визначення місця їх проживання разом з матір`ю ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, а провадження у справі закрити, посилаючись на те, що між сторонами спір про визначення місця проживання дітей відсутній, оскільки відсутні порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси позивача з боку батька дітей щодо місця їх проживання.

30 березня 2020 року від ОСОБА_1 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, у яких остання просила її залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 07 вересня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2018 року.

У період шлюбу народилися діти: син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З копії довідки КЖЕП «Зоря» Миколаївської міської ради від 18 січня 2019 року, вбачається, що діти проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло виданого 03 вересня 2008 року, ОСОБА_1 та її син ОСОБА_5 є співвласниками по 1/3 частки вказаної вище квартири.

Відповідно до характеристики, наданої за місцем проживання ОСОБА_1 зарекомендувала себе з позитивної сторони. Крім того, згідно матеріалів справи, зокрема довідок Миколаївської гімназії № 41 за місцем навчання ОСОБА_5 , Миколаївського спеціального навчально - виховного комплексу для дітей зі зниженим зором Управління освіти ММР, де навчається ОСОБА_6 , Дитячо -юнацької спортивної школи № 1 та Миколаївського міського палацу культури «Молодіжний, які відвідують діти, ОСОБА_1 приділяє багато часу та займається вихованням своїх дітей, які мають високі творчі здобутки, приймає участь у батьківських зборах та у зборах творчого колективу (а.с.14,16,17,18).

Згідно з висновком органу опіки та піклування Миколаївської міської ради від 27 серпня 2019 року, визнано за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з матір`ю ОСОБА_1 .

Під час винесення вказаного висновку органом опіки та піклування Миколаївської міської ради прийнято до уваги відомості, що містяться в довідках навчальних закладів, позашкільних освітніх закладів, які відвідують діти, характеристику на ім`я ОСОБА_1 , а також ту обставину, що відповідачем несвоєчасно сплачуються аліменти на дітей, що свідчить про наявність у нього заборгованості по аліментам.

Відповідно до статті141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, виходячи із пріоритету інтересів неповнолітніх дітей, дійшов обґрунтованого висновку про визначення їх місця проживання разом із матір`ю.

При цьому, судом першої інстанції враховано житлові умови матері, її ставлення до дітей, яка належно ними опікується, займається їх вихованням, утриманням та створює необхідні умови для їх розвитку. Суд врахував й те, що в матеріалах справи відсутній жодний доказ, який підтверджував би належне опікування та утримання дітей батьком, його ставлення до дітей та навпаки, а також відсутність в матеріалах справи інформації про наявність у відповідача самостійного доходу на момент вирішення справи.

Доводи ОСОБА_2 про необхідність закриття провадження у справі з огляду на відсутність спору між сторонами щодо визначення місця проживання дітей, оскільки діти проживають разом із своєю матір`ю, а він не заперечує проти цього, тобто відсутні порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси позивача з боку батька дітей щодо місця їх проживання, є помилковими.

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь - який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття « спір про право » (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати не формального значення.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обгрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами, у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

З матеріалів справи вбачається, що питання визначення місця проживання дітей в розумінні положень статті 161 Сімейного кодексу України, за відсутності угоди сторін або ж відповідного рішення органу опіки та піклування, між сторонами не врегульоване, що і стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом.

Крім того, доводи ОСОБА_2 про те, що між батьками відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини спростовуються поясненнями позивачки, а також представника органу опіки та піклування наданими в суді апеляційної інстанції.

З їх пояснень було встановлено, що відповідач двічі викликався на засідання комісії з розгляду питання, ініційоване матір`ю щодо визначення місця проживання дітей, втім відповідач жодного разу не з`явився. Така мовчазна поведінка спонукала позивачку звернутися в суд з позовом.

На спростування вказаних обставин відповідач будь - яких доказів не надав.

Більш того, питання про визначення місця проживання дітей повинно бути врегульоване судом з метою запобігання порушення прав неповнолітніх дітей та визначення суб`єкта сплати аліментів.

Та обставина що судом першої інстанції клопотання відповідача про закриття провадження у справі не було розглянуто відповідно до вимог процесуального законодавства, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України не може бути підставою для скасування або зміни рішення, оскільки це порушення не призвело до неправильного вирішення справи.

За наведених обставин колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2020 року без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 ІПН НОМЕР_1 , проживаючого АДРЕСА_2 на користь держави судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді :

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 14.04.2020 р.