10 червня 2020 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участі секретаря судового засідання Торчинович Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ужгород за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мухомедьянов Владислав Аркадійович, до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності,
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 10.06.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 19.06.2020 року.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мухомедьянов В.А. звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності.
Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом про державну реєстрацію прав. Також позивачу належить на праві власності земельна ділянка за вказаною вище адресою, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку. У вказаному будинку зареєстровано громадянку України ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Кам`яницької сільської ради від 05.12.19.
Представник позивача зазначає, що 24.10.2019 Ужгородським міськрайонним судом постановлено судове рішення, яким розірвано шлюб між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - сином позивача. За таких обставин станом на день подання позовної заяви відповідач не є членом родини позивача та не пов`язана спільним побутом із позивачем. Крім того, відповідач з 27 листопада 2019року, виселилася та фактично не проживає в будинку за місцем реєстрації, оскільки останньою було укладено договір найму (оренди) квартири в АДРЕСА_2 . Позивач має намір у встановленому порядку зареєструвати місце проживання за вищевказаною адресою та проживати в даному будинку. Оскільки вона є пенсіонером, то має намір оформити відповідні пільги, передбачені законодавством для сплати комунальних платежів, однак вказане є неможливим допоки в даному будинку зареєстровано відповідача.
Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні будинком шляхом визнання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ід. № НОМЕР_1 ) такою, що втратила право користування жилим приміщенням, припинивши її право користування будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; зняти ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ід.№ НОМЕР_1 ) з реєстраційного обліку у будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.02.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. На адресу суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Відзив на адресу суду не надходив.
Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Ураховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилася, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
На підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223, 280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Частиною 3 статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом.
Користування жилим приміщенням в будинках приватного житлового фонду регулюється главою 6 ЖК УРСР.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29.08.2011 №60, виданим виконавчим комітетом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та витягом про державну реєстрацію прав №31492550 від 30.09.2011, сформованим Ужгородським районним комунальним підприємством (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, реєстраційний номер 34622790, номер запису 233 в книзі: 2. Також позивачу належить на праві власності земельна ділянка площею 0,1544 га за вказаною вище адресою, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №436911 від 09.07.2009.
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дружина сина позивача, що підтверджено довідкою про зареєстрованих осіб №883/02-10 від 05.12.2019, виданої Кам`яницькою сільською радою Ужгородського району Закарпатської області.
24.10.2019 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено рішення у справі №308/8998/19, яким розірвано шлюб між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - сином позивача.
Позивач зазначає, що відповідач з 27 листопада 2019 виселилася та фактично не проживає в будинку за місцем реєстрації, оскільки останньою було укладено договір найму (оренди) квартири в АДРЕСА_2 , що підтверджено долученою до матеріалів справи копією відповідного договору.
Позивача зазначає в позовній заяві, що має намір у встановленому порядку зареєструвати місце проживання за вищевказаною адресою та проживати в даному будинку. Оскільки вона є пенсіонером, то має намір оформити відповідні пільги, передбачені законодавством для сплати комунальних платежів, однак вказане є неможливим допоки в даному будинку зареєстровано відповідача.
За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Аналіз приведених норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням, що належить громадянинові на праві власності, нарівні з власником виникає у членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним.
Судом встановлено, що позивач є власником спірного житлового приміщення, у якій відповідач зареєстрована, але не проживає, оскільки постійно проживає в іншому жилому приміщенні, син позивача перебував у шлюбі з відповідачкою, у зв`язку із чим остання була вселена до належного позивачці спірного житлового приміщення, яка як власник цього майна надала право відповідачці користуватись ним. Відповідачка спільно з власником спірної квартири не проживає та не проживала, спільним побутом не пов`язана. Доказів існування зворотнього суду не надано. Вселилася відповідач в спірну квартиру як дружина сина власниці квартири. Доказів того, що відповідачка вела спільне господарство, проживала однією сім`єю із власницею і була членом її сім`ї суду не надано.
Тому право користування будинком позивачки у відповідача виникло на підставі сервітуту (статті 395, 397, 403 ЦК України).
Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.
Згідно приписів пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Частиною другою статті 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Встановлено, що ОСОБА_2 користувалась спірним житловим будинком із згоди ОСОБА_1 під час дії сервітуту, на час розгляду справи обставини, які були підставою для встановлення сервітуту, припинились, таким чином, суд доходить висновку про те, що право користування відповідача ОСОБА_2 чужим житловим будинком також припинилось.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.01.2019 по справі №243/7004/17-ц.
Враховуючи, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 не має права порушувати законні права на володіння та користування належного позивачу будинку.
Відповідач добровільно знятись з реєстрації не бажає, а тому суд вважає можливим визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням вищевказаного будинку.
Позивач просить примусово зняти відповідача з реєстраційного обліку, проте дана вимога, на переконання суду, задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до Закону України «Про свободу та вільний вибір місця проживання в Україні» до повноважень органів місцевого самоврядування входить постановка на реєстраційний облік та його зняття.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання.
В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Враховуючи вищезназначені обставини, можна погодитись з доводами позивача, що реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає в реалізації її прав власника спірного житлового приміщення, які підлягають відновленню, зокрема, і шляхом усунення перешкод у користуванні житловим будинком, визнавши відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В свою чергу, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, після набуття ним законної сили, є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою, у зв`язку з чим вимога позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку, є такою, що заявлена передчасно, оскільки судове рішення, яке є підставою для зняття з реєстрації ще не пред`являлося до виконання, відтак відсутнє порушене право позивача.
Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 12, 18, 76, 81, 258, 259, 260, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мухомедьянов Владислав Аркадійович, до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності - задовольнити частково.
Усунути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) перешкоди в користуванні будинком шляхом визнання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 768,40 грн.
Відомості щодо учасників справи:
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош