Справа № 465/1633/15 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1107/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Ніткевича А.В., Шеремети Н.О.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Кожана А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Франківського районного суду м.Львова від 16 листопада 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) «Альфа-Банк», в подальшому, перейменоване на акціонерне товариство (далі АТ) «Альфа-Банк», звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №16-1093/2010 від 30.12.2010 року в розмірі 78839 грн. 79 коп., з якої станом на 21.01.2015 року: 73316 грн. 51 коп. заборгованість за кредитом, 5523 грн. 28 коп. заборгованість за процентами.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що 30.12.2010 року між ПАТ «Банк Кіпру» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №16-1093/2010, за умовами якого банк надав відповідачеві кредит у сумі 140000 грн. на строк до 29.12.2017 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 22,9 % річних за строковою заборгованістю, 25,9 % річних у разі порушення позичальником зобов`язань за кредитним договором.

21.07.2014 року між ПАТ «Неос Банк», який є правонаступником ПАТ «Банк Кіпру», та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір факторингу №1, за умовами якого останній набув право вимоги за вказаним вище кредитним договором, а оскільки зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, тому банк пред`явив до нього вимогу про дострокове стягнення кредиту та нарахованих процентів за користування кредитними коштами.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 16 листопада 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ПАТ «Альфа-Банк», просив його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначав, що суд поставив під сумнів укладення договору факторингу, посилаючись на норми Господарського кодексу України, позаяк, договір факторингу врегульовано окремою главою 73 Цивільного кодексу України, у відповідності до якої і було укладено договір факторингу, та безпідставно не врахував докази, які були надані позивачем на підтвердження повідомлення відповідача про відступлення права вимоги до нього за кредитним договором новому кредитору та про існуючу заборгованість за кредитним договором.

Звертає увагу на те, що суд не дав належної правової оцінки поданим позивачем розрахункам заборгованості і безпідставно послався на відсутність доказів на підтвердження факту відступлення права вимоги до відповідача за укладеним з ним кредитним договором, а також доказам, які підтверджують передачу усіх кредитних портфелів по договору факторингу та про проведення розрахунків по ньому після передачі.

Вважає, що суд зробив невірний висновок про відсутність доказів зарахування коштів, сплачених відповідачем згідно квитанції від 17.02.2015 року в розмірі 8500 грн., оскільки платіж здійснено після 21.01.2015 року, тому він і не відображений у розрахунку спірної заборгованості.

Також зазначає, що суд невірно послався на відсутність інформування відповідача про порушення умов кредитного договору, а саме, відсутність отримання досудових вимог, оскільки позивач виконав вимоги закону та надіслав повідомлення-вимогу відповідачу, що підтверджено доказами, яким суд не дав належної правової оцінки.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2016 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 78839 грн. 79 коп. та судові витрати у розмірі 1655 грн. 64 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов`язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 30.12.2010 року між ПАТ «Банк Кіпру» (кредитодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) укладено кредитний договір №16-1093/2010 (а.с.9-10 т.1), за умовами якого банк надав позичальникові кредит в розмірі 140000 грн. на строк до 29.12.2017 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 22,9 % річних за строковою заборгованістю, 25,9 % річних у разі порушення позичальником зобов`язань за кредитним договором.

21 липня 2014 року між ПАТ «Неос Банк», який є правонаступником ПАТ «Банк Кіпру» (Клієнтом), та ПАТ «Альфа-Банк» (Фактором) укладено договір факторингу №1 (а.с.23-27 т.1), за умовами якого ПАТ «Альфа-Банк» набув право вимоги за вказаним вище кредитним договором.

Так, зокрема, пунктом 2.1 договору факторингу передбачено, що Клієнт відповідно до умов цього договору відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників та у Переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі документації, а Фактор, шляхом надання фінансової послуги Клієнту, набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та сплачує Клієнту грошові кошти в розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому цим договором.

При цьому, сторони погодили, що права вимоги заборгованості по кредитних договорах та права вимог по договорам забезпечення відступаються/передаються Клієнтом Фактору за цим договором на основі «як є», остаточно та назавжди, та ні за яких обставин не підлягають поверненню Фатором Клієнту (окрім повернення грошових коштів згідно з п.5.3 цього договору або за наявності письмової згоди сторін) без надання будь-яких пов`язаних запевнень та гарантій, окрім тих, що вказані у цьому договорі.

Після переходу прав вимоги заборгованості до Фактора, останній має право нараховувати, в якості нового кредитора у зобов`язанні, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов`язкові платежі по відношенню до боржників у разі невиконання ними зобов`язань за кредитними договорами по сплаті обов`язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому.

У пункті 2.3 договору зазначено, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в дату відступлення, якою є дата укладення цього договору, після чого Фактор стає новим кредитором у зобов`язанні по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Сторони в день укладення цього договору також складають та скріплюють своїми печатками акт прийому-передачі Реєстру заборгованості, за формою, встановленою в Додатку №2 до цього договору. Реєстр заборгованості боржників надається фактору в двох оригіналах, а також в електронному вигляді, за формою, що буде визначена сторонами окремо, про що сторони підписують акт прийому-передачі, що є Додатком №5 цього договору.

Згідно з пунктом 2.4 договору, перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги за договорами забезпечення відбувається у момент укладення договору(ів) щодо передачі права вимоги за договорами забезпечення.

Пунктом 2.5 договору передбачено, що Фактор зобов`язується надіслати письмові повідомлення боржникам про відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості, підготовлені за формою, встановленою в Додатку №3 до цього договору.

З матеріалів справи встановлено, що перехід від первісного кредитора до нового кредитора, яким є позивач АТ «Альфа-Банк», права вимоги за укладеним з відповідачем ОСОБА_2 кредитним договором №16-1093/2010 від 30.12.2010 року, підтверджується актом прийому-передачі інформації згідно Реєстру заборгованості боржників в електронному вигляді за договором факторингу №1 від 21.07.2014 року (а.с.207-210 т.1), як це передбачено пунктом 2.3 цього договору.

Крім того, повідомлення про укладення вказаного вище договору факторингу та про перехід за цим договором права вимоги за кредитним договором №16-1093/2010 від 30.12.2010 року до позивача АТ «Альфа-Банк» відповідачу ОСОБА_2 було надіслано листом за вихідним №414861 від 25.07.2014 року (а.с.28-31 т.1).

Також необхідно зазначити, що після укладення договору факторингу, згідно з наданими відповідачем квитанціями, відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитним договором на вказані рахунки позивача, а саме: 21.08.2014 року на суму 3300 грн., 12.09.2014 року на суму 2500 грн., 13.11.2014 року на суму 3000 грн., 17.02.2015 року на суму 8500 грн. (а.с.67-69 т.1).

15.03.2015 року на користь позивача АТ «Альфа-Банк» було вчинено виконавчий напис приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , на підставі іпотечного договору від 30.12.2010 року, укладеного в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, в рахунок погашення заборгованості в розмірі 78839 грн. 79 коп. (а.с.70 т.1).

Все вище наведене підтверджує факт переходу до позивача права вимоги до відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором №16-1093/2010 від 30.12.2010 року та часткове виконання відповідачем своїх зобов`язань перед новим кредитором.

Також встановлено, що на момент переходу права вимоги до позивача, зокрема, станом на 21.07.2014 року заборгованість відповідача за названим вище кредитним договором становила: 73316 грн. 51 коп. заборгованість за тілом кредиту, та 4750 грн. 76 коп. заборгованість за процентами, що сумарно становило 78067 грн. 27 коп. (а.с.28 т.1), а відтак, збільшення заборгованості до 78839 грн. 79 коп. станом на 21.01.2015 року відбулось за рахунок нарахованих процентів.

Однак, аналізуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості (а.с.17-21, 125 т.1) та надані відповідачем квитанції (а.с.63, 67-69 т.1), встановлено, що позивачем не відображено у розрахунку спірної заборгованості платіж на суму 17977 грн. 24 коп., який було сплачено відповідачем 31.01.2014 року, а також платіж на суму 6570 грн., який було сплачено відповідачем 28.04.2014 року.

Також необхідно зазначити, що з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18) про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред`явлення такої вимоги процентів за користування кредитом, внесений відповідачем платіж від 17.02.2015 року на суму 8500 грн. повинен бути зарахований на погашення спірної заборгованості, оскільки після пред`явлення позивачем вимоги про дострокове стягнення усієї заборгованості за кредитним договором та нарахованими на день пред`явлення такої вимоги (станом на 21.01.2015 року) процентами, право кредитора нараховувати проценти припиняється.

В судовому засіданні апеляційного суду обидві сторони підтвердили, що стягнення за виконавчим написом нотаріуса в рахунок погашення спірної заборгованості за кредитним договором не проводилось.

Отже, з урахуванням наведеного, з відповідача підлягає до стягнення заборгованість за кредитним договором у розмірі 45792 грн. 55 коп. (78839 грн. 79 коп. 17977 грн. 24 коп. 6570 грн. 8500 грн. = 45792 грн. 55 коп.).

Суд першої інстанції в повній мірі не встановив усіх обставин справи, не врахував наведених вище норм матеріального права та не дав належної правової оцінки усім доказам, які сторони подали на підтвердження своїх вимог та заперечень, що призвело до помилкових висновків суду по суті вирішення даного спору, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, лише в частині стягнення з відповідача у користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 45792 грн. 55 коп. з наведених вище мотивів.

У зв`язку з частковим задоволенням вимог позивача (58%), відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача у користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 960 грн. 27 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», перейменованого на акціонерне товариство «Альфа-Банк», задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 16 листопада 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» (м.Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) заборгованість за кредитним договором №16-1093/2010 від 30.12.2010 року в розмірі 45792 гривень 55 копійок.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» (м.Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) судові витрати в розмірі 960 гривень 27 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 06 листопада 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Ніткевич А.В.

Шеремета Н.О.