ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7534/20 Справа № 199/3003/20 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Ткаченко І.Ю., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮАПАРТС",

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮАПАРТС" про відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮАПАРТС" про відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою (а.с. 2-8).

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 14 червня 2017 року о 09:15 год. у місті Дніпро, по вул. Донецьке Шосе, в районі електроопори №329, коли водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ЮАПАРТС», здійснювала рух зі швидкістю 50 км/год по лівій смузі вказаної ділянки дороги, та порушуючи правила безпеки дорожнього руху здійснила наїзд передньою частиною керованого нею автомобіля на позивача, коли він переходив проїзну частину з права наліво відносно напрямку руху автомобіля, внаслідок чого йому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2019 року ОСОБА_2 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2019 року щодо ОСОБА_2 залишено без змін. На підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» було звільнено ОСОБА_2 від відбування основного та додаткового покарання. У відповідності до висновку судово-медичної експертизи №2654е від 09 серпня 2017 року, за даними медичної документації та при огляді у позивача були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла; відкритої черепно-мозкової травми, забію головного мозку 2-го ступеню з вогнищами забиття речовини головного мозку в скроневій долі праворуч, пластинчастої субдуральної гематоми в правій лобній, скроневій та тім`яній областях, епідуральної гематоми у лівій тім`яній області, пневмоцефалії, забійних ран: лівої надбрівної дуги та верхньої повіки лівого ока, саден: в лобній області ліворуч ближче до надбрівної дуги, на спинці носу, в лобно-скроневій області ліворуч волосистої частини голови; закритого косого перелому тіла середньої третини лівої ключиці та синця в проекції лівої ключиці з переходом на грудну клітини та ліве плече; закритої тупої травми грудної клітини з переломами 3-го, 4-го, 5-го та 6-го ребер ліворуч по середньо-пахвовій лінії; відкритого крайового перелому надмищелків лівої плечової кістки зі зміщенням уламків та забійної рани по задньо-внутрішній поверхні лівого ліктьового суглобу; забійно-рваної рани тильної поверхні лівої кисті; закритого перелому лонної кістки ліворуч з задовільним стоянням уламків; відкритого косо-спирального уламкового перелому лівої стегнової кістки на межі середньої та нижньої третини зі зміщенням уламків, забійно-рваної рани в проекції перелому та гематоми м`яких тканин; закритого перелому міжмищелкових бугорків лівого колінного суглобу; саден: на внутрішній поверхні правого колінного суглобу по нижньому полюсу, на передній поверхні правого гомілковостопного суглобу, на передній поверхні лівого гомілковостопного суглобу, на тильній поверхні лівої стопи та в проекції всіх пальців лівої стопи, які були спричинені внаслідок ДТП. За своїм характером виявлені у позивача тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла - відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. Внаслідок ДТП, що мала місце 14.06.2017 року як зазначає позивач, йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 200 000,00 грн. Такий розмір обумовлюється тим, що йому було завдано тяжких тілесних ушкоджень, які були небезпечні для його життя в момент їх заподіяння. Його лікування та реабілітація після ДТП було дуже тривалим, а наслідки, які були завдані його здоров`ю присутні і по сьогоднішній день. Позивач є людиною похилого віку, тяжкі травми які були йому завдані в цій аварії назавжди погіршили якість його життя. Протягом трьох років, майже кожного дня, він відчував як фізично, так і морально ті жахливі наслідки, що настали після ДТП. В сам момент зіткнення він відчув жахливий біль, який не припинявся багато місяців потому. Замість того, щоб насолоджуватись життям, в його віці, він вимушений згадувати той жахливий день, який залишив невиправний слід на ньому. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ТОВ «ЮАПАРТС» була застрахована в ПрАТ "СК "АРКС" (на момент вчинення ДТП ПрАТ «СК «АХА Страхування»). 20 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ "Страхова компанія "АРКС" із відповідною заявою про здійснення йому страхового відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, яка мала місце 14.06.2017 року у місті Дніпро по вул. Донецьке Шосе. 15 квітня 2020 року ним було погоджено розрахунок суми страхової виплати щодо понесених витрат на лікування згідно Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК4702547 від 23.08.2016 року в сумі 15214,40 грн. та розрахунок суми страхової виплати щодо моральної шкоди в сумі 760,72 грн. Під час судового розгляду у кримінальному провадженні №0000820 було встановлено, що ОСОБА_2 перебувала в трудових відносинах з ТОВ "ЮАПАРТС" з 09 червня 2015 року на посаді директора. Позивач зазначає, що засуджена ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП перебувала в трудових обов`язках з ТОВ "ЮАПАРТС" та керувала службовим автомобілем «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить саме відповідачу, в порядку ст. 1172 ЦК України, різницю між розміром страхового відшкодування та фактично завданою моральною шкодою, яка складає 199 239,28 грн. має сплатити саме відповідач.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 199 239,28 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2020 року заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Стягнуто Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮАПАРТС» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 199 239,28 грн., а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 1 992,39 грн., а всього 201 231 (двісті одну тисячу двісті тридцять одну) гривню 67 копійок /а.с. 106-110/.

В апеляційній ТОВ "ЮАПАРТС" посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким у задоволенні заявлених позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с. 118-126).

ОСОБА_1 скористався своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ТОВ "ЮАПАРТС" залишити без задоволення, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2020 року без змін (а.с. 147-152, 159-161).

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮАПАРТС" на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 виходив з того, що внаслідок ДТП, яка відбулась 14 червня 2017 року ОСОБА_1 було завдано тяжкі тілесні ушкодження, що підтверджено вироком суду, а тому прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Матеріалами справи і судом встановлено, що Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2019 року, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 2 (два) місяці з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вищевказаним вироком суду встановлено, а отже не підлягає доказуванню у відповідності до ст. 82 ЦПК України, що 14 червня 2017 року приблизно о 09 годині 15 хвилин водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «FORD FOCUS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ТОВ «ЮАПАРТС», здійснювала рух зі швидкістю близько 50 км/год по лівій смузі проїзної частини вул. Донецьке Шосе м. Дніпро, з боку вул. Передової в напрямку вул. Петрозаводської. Під час руху по вищевказаній ділянці дороги, водій автомобіля «FORD FOCUS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не діяла таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_1 , який з права на ліво відносно напрямку руху її автомобіля перетинав проїзну частину у невстановленому для цього місці, не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, та в районі електроопори № 329, розташованої по вул. Донецьке Шосе м. Дніпро, на смузі свого руху, здійснила наїзд передньою частиною керованого нею автомобіля на пішохода ОСОБА_1 .

За своїм характером виявлені у ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла - відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 2654е від 09 серпня 2017 року.

Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді кримінальної справи є преюдиціальними фактами при розгляді даної цивільної справи.

Судом також встановлено та визнається сторонами, що відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4702547 на момент ДТП цивільно-правова відповідальність особи, яка на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в даному випадку ОСОБА_2 , була застрахована АТ «АХА Страхування».

ОСОБА_2 перебувала в трудових відносинах з ТОВ "ЮАПАРТС" з 09 червня 2015 року на посаді директора, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб. Як вбачається з матеріалів справи, у період вчинення ДТП, а саме в 1-му, 2-му та 3-му кварталах саме ОСОБА_2 , в якості директора ТОВ " ЮАПАРТС " підписувала податкову звітність підприємства, що підтверджується копією податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку ТОВ "ЮАПАРТС" форми №1ДФ за 1 квартал 2017 року від 10.05.2017 року, копією Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку ТОВ "ЮАПАРТС" форми №1ДФ за 2 квартал 2017 року від 09.08.2017 року, копією податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку ТОВ "ЮАПАРТС" форми №1ДФ за 3 квартал 2017 року від 09.11.2017 року. Таким чином, наведеними вище доказами підтверджується той факт, що ОСОБА_2 , підписуючи всю річну податкову звітність відповідача в 2017 році, виконувала свою трудову функцію, забезпечуючи повноцінну господарську діяльність підприємства.

Відповідно до розрахунку суми страхової виплати щодо понесених витрат на лікування згідно до Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК4702547 від 23.08.2016 року, АТ «АХА Страхування», яка переіменована в АТ «СК «АРКС», позивачу було виплачено 15214,40 грн., сума виплати моральної шкоди становить 760,72 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавана шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавана шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавана шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавана шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз вказаної норми приводить до висновку, що відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією у трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку, відповідно до статті 1191 ЦК України.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (ч. 3, ч. 4 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України фізична або юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконання трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди, у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП України), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 6 листопада 2013 року № 6-108цс13.

Частинами першою - третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно зі статтею 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодження здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні даного спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , суд першої інстанції урахував ступінь вини ОСОБА_2 , яка перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ЮАПАРТС», глибину та тривалість моральних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок ДТП, та із застосуванням принципів розумності і справедливості дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ТОВ «ЮАПАРТС» 199 239,28 грн. на відшкодування моральної шкоди, і колегія суддів з даним розміром погоджується в повній мірі.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про задоволення позовних вимог та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом процесуальних прав, а саме те, що суд першої інстанції розглянув справу між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, колегією суддів не бере до уваги, оскільки даний позов подано з інших підстав, ніж у кримінальному провадженні, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для закриття провадження по справі.

Доводи скарги стосовно того, що ТОВ «ЮАПАРТС» неналежний відповідач, оскільки ОСОБА_2 не виконувала на момент вчинення ДТП трудові обов"язки, оскільки на момент вчинення ДТП перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною, що підтверджується відповідними доказами, колегія суддів не бере до уваги враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз вказаної норми приводить до висновку, що відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією у трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку, відповідно до статті 1191 ЦК України.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (ч. 3, ч. 4 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України фізична або юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконання трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди, у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Матеріали справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_2 неправомірно заволоділа транспортним засобом ТОВ "ЮАПАРТС", зокрема ТОВ "ЮАПАРТС" не зверталось до правоохоронних органів про неправомірне заволодіння транспортним засобом «FORD FOCUS», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Так, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Знаходження ОСОБА_2 у трудових відносинах з ТОВ "ЮАПАРТС" під час ДТП підтверджено наявними в матеріалах справах доказами та відповідачем у суді належними, допустимими та достовірними доказами не спростовано.

ТОВ "ЮАПАРТС" надало докази, що на час ДТП ОСОБА_2 перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а саме: наказ від 06.05.2016 року (а.с. 68), наказ № 5 від 31.12.2015 року (а.с. 69) та листок непрацездатності (а.с. 72).

Однак, колегія суддів не може прийняти наказ від 06.05.2016 року (а.с. 68), як належний та допустимий доказ, оскільки даний наказ в порушення вимог Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, не містить номеру. Крім того, як вбачається з листка непрацездатності (а.с. 72) ОСОБА_2 перебувала на лікарняному у період з 04.01.2016 року по 08 травня 2016 року включно, проте, наказ на який посилається відповідач датований 06 травня 2016 року та підписаний ОСОБА_2 , тобто в той час коли остання перебувала на лікарняному. Вищевикладене може свідчити про недобросовісність дій ТОВ "ЮАПАРТС" при складанні такого наказу з метою уникнути цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи, що у деліктних правовідносинах обов`язок доведення обставин покладається на відповідачів, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що власник транспортного засобу який передав його у володіння водію з власної волі для використання автомобіля водієм в особистих цілях, не звільняється від відповідальності за завдану шкоду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 на момент ДТП не виконувала трудові обов`язки.

Відтак, судом першої інстанції вірно у даних правовідносинах застосовано положення статті 1172 ЦК України.

Отже, висновок суду першої інстанції про обґрунтованість та доведеність позовних вимог щодо відшкодування шкоди (моральної) роботодавцем винної в ДТП особи є законним, а тому рішення суду не підлягає скасуванню.

Доводи скарги про те, що позивач перетинав проїзну частину у невстановленому для цього місці чим порушив вимоги ПДР, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки вина позивача жодним чином не встановлювалась, а також, не є предметом розгляду у даній справі.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивачем вже було погоджено розмір моральної шкоди, яку йому компенсувала ПрАТ "СК "АХА Страхування", таким чином позивач погодив суму моральної шкоди та погодився з нею, оскільки не заперечував стосовно виплаченої суми, що свідчить про повне задоволення моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Сума страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю становила 15 214,40 грн.

Таким чином, моральна шкода у розмірі 760,72 грн. була визначена ПрАТ "СК "АХА Страхування" та виплачена позивачу у відповідності до вимог ст. 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Позивач звернувся до суду з позовом щодо стягнення з відповідача різниці моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову в повному обсязі, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, доводи апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції, яким надана оцінки, а тому додаткового правового аналізу не підлягають.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮАПАРТС" - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: І.Ю. Ткаченко

М.О. Макаров