Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1850/20
Провадження № 2/553/895/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді Високих М.С., з участю секретаря судового засідання Яковенко В.С., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 04.09.2020 звернулась до Ленінського районного суду м.Полтави із вказаним позовом до ОСОБА_3 , в якому прохає стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття. Одночасно, ОСОБА_1 прохає стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки за минулий час, а саме з жовтня 2012 року по серпень 2020 року (95 місяців) в розмірі 135000 грн.

Заявлені вимоги мотивує тим, що має з відповідачем спільну доньку ОСОБА_4 , 2012 року народження, яка проживає разом із нею та знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, від зустрічей ухиляється, працює неофіційно та має постійний дохід, тому має можливість надавати матеріальну допомогу.

В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення аліментів за минулий час, позивач посилається на ту обставину, що фактично з народження дитини, ОСОБА_3 допомоги на утримання доньки не надає, вона вживала заходів для одержання аліментів, але відповідач від контакту ухиляється, тому вона не могла одержати від нього аліменти.

Ухвалою суду від 02.10.2020 (а.с.14) позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

22.10.2020 відповідачем надано відзив на позовну заяву (а.с.28-30), за яким ОСОБА_3 прохає суд позов в частині стягнення аліментів задовольнити частково в розмірі 1/5 частини заробітку, а у задоволенні вимог щодо стягнення аліментів за минулий в розмірі 135000 грн. відмовити повністю.

Заперечуючи проти позову, відповідач ствердив, що за усною домовленістю з позивачем він постійно надавав матеріальну допомогу як грошима, яка перераховував на особистий рахунок ОСОБА_1 , так і у натуральній формі, купуючи для дитини одяг, взуття та інше, деякий час донька взагалі проживала з ним. При визначенні розміру аліментів, відповідач просив врахувати наявність на його утриманні доньки від першого шлюбу ОСОБА_5 , 2010 року народження, а у стягненні аліментів за минулий час відмовити за безпідставністю, оскільки протягом восьми років позивач не вживала жодних заходів з приводу стягнення аліментів, і доказів на підтвердження ухилення від сплати аліментів не надала.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та прохала суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі ј частини заробітку та 133357 грн. аліментів за минулий час.

Наполягаючи на позові з підстав, що у ньому викладені, позивач пояснила, що має з відповідачем спільну неповнолітню доньку, яка перебуває на її утриманні. Шлюб між сторонами зареєстровано не було, а фактично відносини вони припинили у 2017 році. Відповідач має постійний дохід, але матеріально не допомагав, хоча позивач зверталась до нього за допомогою.

Будучи належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув.

Представник відповідача адвокат Мушук В.В. в суді з урахуванням викладеної у відзиві позиції, просив позов в частині стягнення аліментів задовольнити частково в розмірі 1/5 частини заробітку відповідача, а у задоволенні стягнення аліментів за минулий час відмовити повністю. Пояснив, що його клієнт отримує дохід від здійснення підприємницької діяльності, від утримання доньки не ухилявся, перераховував аліменти на кратку позивача, з дитиною підтримує зв`язок. Також має на утриманні дитину від іншого шлюбу.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 показала суду, що в цьому році на прохання відповідача вона передала подарунок для доньки на день народження, в якому був одяг. Також свідок зазначила, що відповідач спілкується з дитиною, оскільки у соціальних мережах наявні їх спільні фото.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, показання свідка, дослідивши приєднані до справи письмові матеріали, судом встановлено наступне.

Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували та мають спільну неповнолітню доньку ОСОБА_7 .

Згідно із копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4) батьками неповнолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_8 .

22.06.2019 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб, про що Шевченківським районним у місті Полтаві відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області складено відповідний актовий запис за №748. Після державної реєстрації шлюбу дружина прийняла прізвище чоловіка « ОСОБА_10 », що підтверджується відповідною копією свідоцтва про одруження.

За довідкою КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради від 04.09.2020 (а.с.10), місце проживання неповнолітньої ОСОБА_7 зареєстровано разом із позивачем у справі за адресою: АДРЕСА_1

У вересні 2020 року позивач звернулась до суду про стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини його доходу та стягнення аліментів за минулий час.

З урахуванням наявності на утриманні дитини від іншого шлюбу, відповідач просив стягнути аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/5 частини його заробітку.

Згідно із приєднаною до справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.31), ОСОБА_3 значиться батьком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирішуючи позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини, встановивши фактичні обставини справи, з`ясувавши позиції сторін та оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд наголошує, що спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Суд зауважує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182).

Розглянувши справу у межах заявлених вимог, враховуючі всі обставини справи, стан здоров`я, матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у нього іншої дитини, беручи до уваги те, що обов`язки з утримання дитини є рівними для обох з подружжя, суд вважає, що з ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімального гарантованого розміру аліментів для дитини відповідного віку на дитину. Такий розмір аліментів забезпечить потреби неповнолітньої дитини, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача та задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів.

Таким чином позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає до задоволення частково.

Щодо вимог позивача про стягнення аліментів за минулий час, з урахуванням уточненого розміру, в сумі 133357 грн., суд наголошує про наступне.

У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Між тим, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ч.2 ст.191 СК України).

За таких обставин, при вирішенні спору щодо стягнення аліментів за минулий час, судом на підставі сукупності наданих доказів, має бути встановлено взаємне існування декількох факторів, а саме: вживання позивачем заходів для отримання аліментів та об`єктивна неможливість їх отримання через ухилення платника аліментів від їх сплати.

При цьому, ухиленням від сплати аліментів відповідача треба вважати його винну протиправну поведінку, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до нього безпосередньо або через суд з вимогою про сплату необхідної для утримання дитини грошової суми.

В судовому засіданні позивач, мотивуючи позов в цій частині, вказала, що фактично відповідач ніколи не надавав матеріальної допомоги на утримання їх спільної доньки, хоча вона зверталась до нього усно з приводу отримання аліментів. Також позивач пояснила, що раніше вона зверталась до суду із заявою про стягнення аліментів, але останню було їй повернуто.

Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив, що дійсно з Єдиного державного реєстру судових рішень він дізнався, що позивач у 2020 році зверталась до суду із заявою про видачу судового наказу, яка була повернута за ухвалою суду. Проте, до 2020 року вимоги про стягнення аліментів позивач не пред`являла, а відповідачем у добровільному порядку перераховувались аліменти на рахунок позивача.

Вказані позивачем обставини щодо звернення до суду у 2020 році з приводу стягнення аліментів, окрім визнання них стороною відповідача, підтверджуються відомостями з офіційного ресурсу «Судова влада», згідно із якими позивач 15.07.2020 звернулась до Ленінського районного суду м.Полтави із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів, проте ухвалою суду від 27.07.2020, яка набрала законної сили 12.08.2020, у видачі судового наказу позивачу було відмовлено у зв`язку із відсутністю даних про зареєстроване у встановленому порядку місце проживання боржника.

Як убачається з матеріалів справи, і це не оспорювалось позивачем в ході судового розгляду, згідно із квитанціями від 18.02.2019, 01.03.2019, 26.03.2019, 02.04.2019, 04.11.2019 (а.с.32-36), платником ОСОБА_12 були проведені платежі на рахунок отримувача ОСОБА_8 у сумах 1211,03 грн., 1211.03 грн., 306,51 грн., 1211,03 грн. та 2512,56 грн.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що у 2020 році відповідач через неї передав подарунок для доньки з нагоди дня народження, а саме одяг.

Вказаної обставини позивач також не заперечувала, проте вказала, що подарований одяг виявився малим за розміром, тому вона його повернула.

Інших доказів на підтвердження вживання заходів для одержання аліментів на ухилення відповідача від їх сплати, позивачем суду надано не було.

Суд вказує, що одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства, зокрема, є верховенство права, рівність учасників судового процесу, змагальність та диспозитивність.

Отже, суд розглядає справи дотримуючись принципу верховенства права, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

При цьому, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позивачем, на якого в розумінні ч.2 ст.191 СК України, покладено тягар доказування, не було подано переконливих доказів того, що до моменту звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, вона вживала належних заходів для одержання від відповідача аліментів. Докази ухилення відповідача від сплати аліментів, як того вимагає вказана норма Закону позивачем надано не було, що також спростовується приєднаними до справи матеріалами щодо здійснення відповідачем переказів, отримувачем яких є ОСОБА_13 .

За таких обставин, у задоволенні позову в частині стягнення аліментів за минулий час слід відмовити.

Між тим, суд наголошує, що у відповідності до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Як убачається з матеріалів справи, позивач звернулась до суду із позовом 04.09.2020, а до цього 15.07.2020 нею було подано заяву про видачу судового наказу. З метою дотримання прав дитини на належне утримання, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з дня звернення позивачем до суду вперше, а саме починаючи з 15.07.2020.

Питання про судові витрати вирішено відповідно до ст.141 ЦПК України. З урахування звільнення позивача від сплати судового збору при звернені до суду із відповідним позовом, з ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню 840,80 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.263-265, 279 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Цивільний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аліменти стягувати щомісячно починаючи з 15.07.2020 до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У задоволенні позову в частині стягнення аліментів за минулий час в розмірі 133357 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 840,80 грн. судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Полтава.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач:ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Ленінського районного суду М.С. Високих

Повний текст рішення складено 16.11.2020.