Справа № 226/2329/20

ЄУН № 226/2329/20
Провадження №2/226/824/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Клепка Л.І.,

при секретарі Тіссен О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного прозовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування вимог зазначила, що з 29.10.2014 по 13.07.2020 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, прцюючи оператором управління 3 розряду. 13.07.2020 року наказом №1006/к її було звільнено з роботи на підставі ч.1 ст.38 КЗпП за власним бажанням. При звільненні з роботи відповідач не здійснив з нею остаточного розрахунку, не виплативши їй заборгованість із заробітної плати, розмір якої становить: за січень 2020 3596,20грн., за лютий 2020 4439,17грн., за березень 2020 5182,32грн., за квітень 2020 5133,46грн., за травень 2020 3286,56грн., за червень 2020 4934,99грн., за липень 2020 4392,23грн., а всього - 30964,93 грн.

Посилаючись на порушення відповідачем вимог трудового законодавства, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.07.2020 (останній день роботи позивача) по день винесення судом рішення, та покласти на відповідача понесені нею судові витрати, які складаються з судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Згідно відзиву відповідача на позовну заяву, позовні вимоги ним не визнаються повністю. На думку відповідача, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є необгрунтованими. При цьому відповідачем визнається, що при звільненні з роботи позивачу не було виплачено 30964,93 грн. заборгованої йому заробітної плати. На думку відповідача, це вказує на те, що позивач погодився з проведенням з ним остаточного розрахунку з заборгованості із заробітної плати на розсуд відповідача. Що стосується вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідач зазначає, що позивач не ставив перед роботодавцем вимоги про здійснення з ним остаточного розрахунку, тому на нього не може розповсюджуватися відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України. Крім того, звертає увагу на складну економічно-фінансову ситуацію, яка спричинила простій на підприємстві, починаючи з грудня 2019 року, та її погіршення через оголошення карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу. Зазначає, що адміністрацією підприємства з грудня 2019 року вживаються всі можливі заходи, направлені на вирішення питання погашення працівникам заборгованості із заробітної плати, вважає вказані обставини форс-мажорними та у зв`язку з цим просить відмовити у задоволенні позову.

Встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши надані суду докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 в період з 29.10.2014 року по 13.07.2020 року перебувала у трудових відносинах з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська». 13.07.2020 року наказом № 1006/к від 13.07.2020 року на підставі ст.38 КЗпП її було звільнено з роботи за власним бажанням, що підтверджується записами її трудової книжки (а.с.10-12).

Згідно довідки ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» від 12.10.2020 року, заборгованість перед позивачем по заробітній платі після утримань підприємством з цієї суми обов`язкових податків та зборів складає 30964,93 грн. (а.с.23).

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються нормами трудового законодавства.

За змістом вимог Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата працівника - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки).

Право позивача на своєчасне отримання розрахунку при звільненні передбачене ст. 115, 116 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до ч.1 ст.47, ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як встановлено судом, вимоги законодавства щодо повного розрахунку з позивачем при його звільненні підприємством не виконано, про що свідчить довідка відповідача про наявність заборгованості перед позивачем за січень липень 2020 року в розмірі 30964,93 грн., яка розрахована позивачем вже з утриманням підприємством обов`язкових податків та зборів. Отже, порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на його користь вказаної суми.

Відповідно до п.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 (надалі Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню.

Відповідно до п.5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, при цьому нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку).

Згідно довідки відповідача, з якою погоджується і позивач, середньоденний заробіток позивача, розрахований за зазначеною в Порядку формулою, складає 365,55 грн. (а.с.24).

Як слідує з довідки відповідача від 15.10.2020 року, позивач ОСОБА_1 в день звільнення працювала на підприємстві. Отже, затримка розрахунку по день винесення судом рішення становить 90 робочих днів, а сума середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати складає 32089,50 грн. (356,55х90).

Посилання відповідача на складний фінансово-економічний стан та відсутність фінансово-господарської діяльності на підприємстві, як підстави для відмови у задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд відхиляє, так як передбаченої ст.117 КЗпП України відповідальності це не виключає.

Доказів настання форс-мажорних обставин, засвідчених Торгово-промисловою палатою України, які б об`єктивно унеможливлювали виконання відповідачем зобов`язань перед позивачем, суду також не надано, тому доводи відповідача в цій частині суд також відкидає.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Досліджені у справі докази дають суду підстави для висновку про порушення відповідачем норм трудового законодавства, передбачених ст.ст.116,117 КЗпП України, що дає суду підстави вважати вимоги позивача обгрунтованими.

Вирішуючи питання судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 грн.

На підставі ст.ст.116, 117 КЗпП України, керуючись ст.ст. 2,5,12,13,259,263-265,352,354,355 Цивільного процесуального Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», код ЄДРПОУ 31599557, місце розташування: м.Родинське, Донецька область, вулиця Перемоги, буд.9, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), місце мешкання: АДРЕСА_1 , заборгованість із заробітної плати в розмірі 30964 (тридцять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири) грн. 93 коп. без утримання з цієї суми передбачених податків і зборів та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 32089 (тридцять дві тисячі вісімдесят дев`ять) грн. 50 коп. з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь позивача судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення в частині стягнення заробітної плати підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць в розмірі 3596,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.І.Клепка