Ухвала

19 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 552/1733/20

провадження № 61-16704ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 червня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» (далі - ПрАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Груп») про захист прав споживача.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником автомобіля «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 . 20 серпня 2019 року о 05 год 00 хв на автодорозі Кобеляки-Білики сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , зіткнувся із автомобілем «Chery Amulet», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 . Постановою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03 лютого 2020 року ОСОБА_3 визнано винним у порушенні правил дорожнього руху, які призвели до пошкодження належного йому автомобіля. Згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідальність власника автомобіля «Chery Amulet», державний номерний знак НОМЕР_2 , застрахована у ПрАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Груп». 27 серпня 2019 року відповідачем отримано повідомлення ОСОБА_2 про вказану дорожньо-транспортну пригоду, в якому зазначено місцезнаходження його пошкодженого транспортного засобу. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідач свого представника для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків не направив. На момент звернення із цим позовом до суду він від відповідача не отримав ніякої відповіді про прийняте рішення.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд стягнути із відповідача на його користь 1 220,70 грн пені за невиплату 92 308,88 грн страхового відшкодування за страховим випадком від 20 серпня 2019 року згідно з страховим полісом № ЕР/16924634 за період із 10 лютого по 04 березня 2020 року, а також 3 проценти річних від простроченої суми 92 308,88 грн за 136 днів прострочення у розмірі 1 029,02 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позов є необґрунтованим, оскільки відповідач здійснив відшкодування шкоди позивачу з дотриманням вимог статей 6, 29, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому відсутні правові підстави для стягнення із відповідача на користь позивача суми пені та 3 процентів річних.

09 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 червня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення коштів у загальному розмірі 2 249,72 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а», «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд відхиляє доводи заявника у касаційній скарзі про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки практика розгляду судами таких категорій спорів є усталеною, заявником не наведено прикладів протилежної судової практики.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, при розгляді іншої справи, є безпідставними, оскільки заявником не зазначено які саме обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, та у якій саме справі він позбавлений можливості спростувати. Формальне посилання у касаційній скарзі на зазначений пункт, без наведення відповідного обґрунтування, не може бути підставою для висновків суду касаційної інстанції, що у цій справі наявні обставини, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Щодо доводів заявника про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 червня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» про захист прав споживача відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик