Справа № 938/656/19
Провадження № 22-ц/4808/682/20
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Фединяка В.Д., Мелінишин Г.П.,

з участю секретаря Петріва Д.Б.,

сторін: представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Верховинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»на рішення Верховинського районного суду від 20 лютого 2020 рокупід головуванням судді Бучинського А.Б. у смт. Верховина

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Верховинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 14.07.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. вчинено виконавчий напис за яким запропоновано задовольнити вимоги ПАТ КБ "Приват Банк" до ОСОБА_1 та стягнути невиплачені у строк відповідно до умов кредитного договору №б/н від 23.06.2006 грошові кошти у розмірі 123 891, 77 грн та 1800 грн витрат за вчинення виконавчого напису. На підставі виконавчого напису нотаріуса, 17.10.2017 Верховинським РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області відкрито виконавче провадження.

Виконавчий напис нотаріуса є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість за кредитним договором не є безспірною. Зокрема, рішенням Верховинського районного суду від 26.12.2014 яке набрало законної сили в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" стягнуто з неї заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.06.2006 у розмірі 15387 грн.60 коп. На підставі даного рішення видано виконавчий лист та здійснюються відрахування із заробітної плати у розмірі 20%. Тому просила позов задовольнити.

Рішенням Верховинського районного суду від 20 лютого 2020 р. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №8565, виданий 14 липня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору №б/н від 23.06.2006 грошових коштів у розмірі 123891 гривня 77 копійок та витрат за вчинення виконавчого напису у сумі 1800 гривень.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що рішення суду першої інстанції є необгрунтованим, прийнятим з неповним зясуванням обставин справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилаючись на ст. 88 Закону України «Про нотаріат» вважає, що суд неправильно розтлумачив поняття безспірності заборгованості.

Згідно ддо практики ВССУ та ВСУ нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності нотаріус не зобов язаний.

Апелянт вважає, що твердження суду про відсутність в нотаріуса документів, що підтверджували безспірність заборгованості є безпідставним. Через це є безпідставним твердження про необхідність визнання цього виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Отже, суд першої інстанції допустив обнобічність та неповноту судового розгляду, що призвело до неправильного вирішення справи.

Просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким у позові відмовити.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу в якому заначає, що доводи апелянта є безпідставними та надуманими.

Судом першої інстанції встановлено факт, що заборгованість за кредитним договором №б/н не є безспірною, оскільки рішенням Верховинського районного суду від 26.12.2014р. в задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.06.2006 у розмірі 15 387,60 грн. Рішення суду звернуто до примусового виконання і на його підставі здійснювалися відрахування із заробітної плати у розмірі 20% (а.с.80).

AT КБ "ПриватБанк", не перевіривши факт сплати заборгованості, звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця P.O. із заявою про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі № б/н, з метою стягнення невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору №б/н від 23.06.2006 грошових коштів у розмірі 123 891,77 грн.

Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до стаття 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно з пунктом 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Інструкція) вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29.06.1999 визначено, що для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Судом встановлено, що 23.06.2006 між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н.

В зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. із заявою про вчинення виконавчого напису на кредитнному договорі № б/н, який було вчинено нотаріусом 14.07.2017 та зареєстровано в реєстрі за № 8565, з метою стягнення невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору №б/н від 23.06.2006 грошових коштів у розмірі 123 891,77 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6 882,90 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 110 433,07 грн; заборгованості з пені та комісії у розмірі 200 грн, заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн, заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 5 875,80 грн. Стягнення здійснюється за період з 23.06.2006 по 31.05.2017. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1 800 грн.

На підставі виконавчого напису, державним виконавцем Верховинського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Жиколяк М.В. 17.10.2017 відкрито виконавче провадження №54914962 (а.с.9) та на підставі постанови №54914962 від 07.12.2017 звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.10), на підставі якого Гринявською сільською радою із заробітної плати ОСОБА_1 здійснюється відрахування в розмірі 20% та у період з липня 2018 по листопад 2019 року всього утримано 18650 гривень (а.с.80-81).

До заяви про вчинення виконавчого напису, відповідачем додано: кредитний договір (копія), засвідчену виписку з особового рахунку боржника (копія), вимогу про усунення порушень за Кредитним договором (копія), розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв`язку (копія), опис вкладення в цінний лист (копія), довіреність представника ПАТ КБ "ПриватБанк" (копія), паспорт представника ПАТ КБ "Приват Банк" (копія).

З матеріалів справи вбачається, що надаючи приватному нотаріусу розрахунок заборгованості, АТ КБ "ПриватБанк" зазначало, що заборгованість визначена відповідно до вимог закону та умов договору.

Однак, як вбачається з наданих позивачем суду першої інстанції доказів, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ "ПриватБанк" не є безспірною.

Зокрема, рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 26.12.2014 (а.с.12-15), позов ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 задоволено повністю. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.06.2006 на загальну суму 15 387,60 грн, а саме: тіло кредиту 6 882,90 грн; заборгованість по процентах за користуванням кредиту - 5 895,77 грн; заборгованості по комісії - 1 400 грн; штрафів - 1 208,93 грн.

Як вбачається з постанови ВП №50810584 від 30.05.2016 виданої на підставі рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 26.12.2014, державним виконавцем Верховинського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Жиколяк М.В. звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , на підставі якого Гринявською сільською радою із заробітної плати ОСОБА_1 також здійснювалося відрахування в розмірі 20% та у період з липня 2016 по березень 2018 року всього утримано 15631,20 гривень (а.с.80).

Таким чином, на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису згідно виконавчого листа, виданого на підставі рішення Верховинського районного суду від 26.12.2014, вже здійснювалося стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.06.2006, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив та не встановив чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Апеляційний суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки судом встановлено, що нарахована ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість відповідача не є безспірною, оскільки існує рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист ї таке судове рішення звернуте до примусового виконання та за таким виконавчим листом здійснювалось з боржника стягнення коштів для погашення її заборгованості перед банком.

В свою чергу суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такі висновки застосовані у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18, яку суд зобов`язаний враховувати при виборі правової норми, що підлягає до застосування до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

З огляду на вищенаведене, не є правильним посилання апелянта на правомірність вчинення нотаріусом виконавчого напису згідно із відповідним переліком документів, що є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Суд апеляційної інстанції вважає, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису вже здійснювалося стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі судового рішення, тому така заборгованість не була безспірною, на що обгрунтовано звернув увагу суд першої інстанції, тому прийшов до правильного висновку про визнання цього виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості рішення суду і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»залишити без задоволення.

Рішення Верховинського районного суду від 20 лютого 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення і у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 липня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: Г.П. Мелінишин

В.Д. Фединяк