ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9018/20 Справа № 212/9666/19 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/9666/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2020 року, яке ухвалене суддею Чайкіним І.Б. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 18 серпня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком», ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»), про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначив, що з 17.07.2014 року працював на підприємстві відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». 28 серпня 2019 року отримав від адміністрації підприємства ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» попередження про звільнення з 29.10.2019 року за п.1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до наказу № 4533 від 23.08.2019 року «Про оптимізацію чисельності управління забезпечення режиму та охорони» його повідомили, що займану посаду з 28.10.2019 року виключено з організаційної структури ПАТ «Кривбасзалізрудком» та запропоновано перелік наявних посад на підприємстві. Потім, 30.09.2019 року йому запропоновано інший перелік вакантних посад, від яких був вимушений відмовитися у зв`язку з тим, що жодна з них не відповідала фаху та освіті. Після чого, 29.10.2019 року його було звільнено з посади охоронника мобільної групи 4 розряду дільниці №2 управління забезпечення режиму та охорони за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказує, що в наказі № 4533 від 23.08.2019 року «Про оптимізацію чисельності управління забезпечення режиму та охорони» зазначено про створення нового штатного розпису управління забезпечення режиму та охорони в строк до 17.09.2019 року, однак в період з 17.09.219 року по 28.10.2019 року йому не пропонувалось підприємством зайняти вільні посади в управлінні забезпечення режиму та охорони згідно нового штатного розпису.

Вважає такі дії підприємства дискримінаційними, не обґрунтованими та не законними, у зв`язку з чим просив суд поновити його на роботі і стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді охоронника мобільної групи 4 розряду дільниці № 2 управління забезпечення режиму та охорони в ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 29 жовтня 2019 року.

Стягнути з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 104967 гривень 01 копійка за час вимушеного прогулу з 01 листопада 2019 року по 13 серпня 2020 року (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів)

Допущено негайне виконання рішення щодо поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді охоронника мобільної групи 4 розряду дільниці № 2 управління забезпечення режиму та охорони в ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в сумі 11 282 гривні 44 копійки.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір в розмірі 1049 гривень 67 копійок.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чепурнова В.І. про ухвалення додаткового рішення.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачеві було під підпис запропоновано всі вакантні посади, що відповідають наявним у підприємства відомостям про кваліфікацію та стан здоров`я позивача, проте, останній відмовився від переведення на одну із вакантних посад, що свідчить про належне виконання ПАТ «Кривбасзалізрудком» вимог ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України.

Також, відповідач зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем не доведено свого переважного права на залишенні на роботі, за критеріями визначеними у ст. 42 КЗпП України.

На переконання відповідача, суд першої інстанції повинен був надати належну оцінку його доводам щодо виплати позивачеві вихідної допомоги при звільненні у розмірі 11 282,00 грн. та компенсації за невикористану щорічну відпустку у кількості 8 календарних днів у розмірі 3 500,00 грн., й вирішити питання щодо цих виплат, адже у чинному КЗпП України немає прямої норми, яка дозволяє забрати у працівника виплати проведені роботодавцем.

Порушення норм процесуального права полягає в тому, що суд безпідставно задовольнив клопотання представника позивача адвоката Чепурнова В.І. про витребування доказів, не звернувши уваги на те, що позивачеві та його представникові нічого не заважало отримати відповідні докази самостійно. При цьому суд, грубо порушуючи вимоги ЦПК України, зобов`язав відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» надати розрахунок середнього заробітку ОСОБА_1 за період з 29.10.2019 року по 13.08.2020 року, проведений у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «Кивбасзалізрудком» - Кукурузу Д.С., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, позивачка ОСОБА_1 та його представника адвоката Чепурнова В.І., які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 17.07.2014 року по 29.10.2019 року працював на підприємстві ПАТ «Кнривбасзалізрудком» звільнено з підприємства у зв`язку з скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗПП України (а.с. 7).

28 серпня 2019 року позивача ОСОБА_1 було попереджено під особистий підпис, що на підставі Наказу № 4533 від 23.08.2019 року «Про оптимізацію чисельності управління забезпечення режиму та охорони» робоче місце охоронника мобільної групи управління забезпечення режиму та охорони з 28.10.2019 року виключено з організаційної структури ПАТ «Кривбасзалізрудком» та запропоновано переведення на вакантні місця згідно штатного розпису, станом на 28.08.2019 року, та попереджено, що в разі відмові його буде звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України ( а. с. 51).

З Наказом № 4533 від 23.08.2019 року «Про оптимізацію чисельності управління забезпечення режиму та охорони» позивач ОСОБА_1 ознайомлений під підпис, що підтверджується листом ознайомлення (а.с. 52).

Позивачу вдруге було запропоновано перелік вакантних посад на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком», станом на 30.09.2019 року (а.с.54-58).

Відповідно до листа ознайомлення з вакантними посадами ПАТ «Кривбасзалізрудком», станом на 30.09.2019 року, ОСОБА_1 03.10.2019 року ознайомлений під підпис з вакантними посадами, однак відмовився від переведення на іншу посаду зазначивши, що запропоновані вакансії не відповідають його освіті (а. с. 53).

Відповідно до Протоколу засідання атестаційної комісії від 28.10.2019 року було узгоджено список працівників, які мають переважне право займати посади інспекторів внутрішнього контролю відділу контролю по забезпеченню режиму охорони, та за порівняльною таблицею визначення переважного права на заміщення вакантних посад інспекторів відділу контролю за забезпеченням режиму та охорони, позивач ОСОБА_1 не зайняв переважне право на заміщення вакантних посад (а.с. 59-60).

Підприємство ПАТ «Кривбасзалізрудком» 11 жовтня 2019 року звернулося з поданням до Первинної профспілки трудящих металургійної та гірничодобувної промисловості України ПАТ «Кривбасзалізрудком» про надання згоди на розірвання трудового договору із ОСОБА_1 , охоронником мобільної групи забезпечення режиму та охорони згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, в зв`язку зі скороченням штату працівників (а.с. 61).

За змістом витягу із протоколу Первинної профспілки трудящих металургійної та гірничодобувної промисловості України ПАТ «Кривбасзалізрудком» № 17 від 21.10.2019 року вбачається, що підприємству ПАТ «Кривбасзалізрудком» надано згоду згоди на звільнення ОСОБА_1 (табельний № НОМЕР_1 ), з посади охоронника мобільної групи забезпечення режиму та охорони згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, в зв`язку зі скороченням штату працівників (а.с.62).

У відповідності до Наказу ПАТ «Кривбасзалізрудком» № 5646 від 21.10.2019 року « Про внесення змін до штатного розпису апарата управління ПАТ «Кривбасзалізрудком» створено у структурі апарату управління комбінату Відділ контролю по забезпеченню режиму та охорони ПАТ «Кривбасзалізрудком» та внесені до штатного розпису до цього відділу 55 штатних одиниць ( а.с. 147-149).

Наказом ПАТ «Кривбасзалізрудком» № 1854-к від 21.10.2019 року «Про перенесення дати звільнення та звільнення» ОСОБА_1 звільнено з підприємства з 29.10.2019 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату працівників (а.с.63-64).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, при звільнені позивача за п.1 ст.40 КЗпП України, відповідач не дотримався вимог трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 6, 7 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю ст. 5-1 КЗпП України визначено, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення.

За правилами ст. 4 Конвенції Міжнародної організації праці №158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» (ратифікована 04 лютого 1994 року) трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, повязаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Згідно ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Пленум Верховного Суду України у п. 19 Постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»(зі змінами) роз`яснив, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Наказу № 4533 від 23.08.2019 року «Про оптимізацію чисельності управління забезпечення режиму та охорони» виключено із організаційної структури ПАТ «Кривбасзалізрудком» управління забезпечення режиму та охорони, а саме 480 штатних одиниць, згідно переліку, з 28.10.2019 року виключено з організаційної структури ПАТ «Кривбасзалізрудком», у тому числі й робоче місце охоронника мобільної групи управління забезпечення режиму та охорони ПАТ «Кривбасзалізрудком», яке займав Позивач ОСОБА_1 , що свідчить про наявність на ПАТ «Кривбасзалізрудком» змін в організації виробництва і праці, які потягли за собою скорочення штату.

Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належним чином виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25 травня 2016 року № 6-3048цс15, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, наказом ПАТ «Кривбасзалізрудком» № 5646 від 21.10.2019 року « Про внесення змін до штатного розпису апарата управління ПАТ «Кривбасзалізрудком», на підприємстві створено у структурі апарату управління комбінату Відділ контролю по забезпеченню режиму та охорони ПАТ «Кривбасзалізрудком» та внесені до штатного розпису до цього відділу 55 штатних одиниць, з 28 жовтня 2019 року ( а.с. 147-149).

При цьому, жодна із цих посад не була запропонована позивачеві ОСОБА_1 , якого було звільнено із займаної посади охоронника мобільної групи управління забезпечення режиму та охорони з 29 жовтня 2019 року (а.с. 63-64), тобто вже після введення в штатний розпис вищезазначених посад.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку, що позивач був звільнений з роботи з порушенням вимог трудового законодавства, у відповідача дійсно мало місце скорочення штату, натомість власник під час скорочення штату не запропонував позивачу інші посади, які були вільними на час скорочення штату, що є порушення трудових прав та гарантій ОСОБА_1 , визначених ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, і доводи апеляційної скарги правильності таких висновків суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем не доведено свого переважного права на залишенні на роботі, за критеріями визначеними у ст. 42 КЗпП України, колегією суддів не приймаються, оскільки суд констатував незаконність звільнення позивача ОСОБА_1 із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з недотриманням роботодавцем вимог ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, а наявність або ж відсутність у позивача переважного права на залишенні на роботі не була предметом судового розгляду у суді першої інстанції, згідно ж згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, надав їм належну оцінку, виконав всі вимоги цивільного судочинства та дійшов вірного висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства, а тому ОСОБА_1 необхідно поновити на роботі та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Так, відповідно до частини першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348).

Вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

На день розгляду справи у суді першої інстанції, позивач перебував у вимушеному прогулі з 01 листопада 2019 року по 13 серпня 2020 року, тобто 1 563 робочі години (згідно норми робочого часу), а тому на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 104 967,01 грн. (67,1574 грн. (середньогодинна заробітна плата позивачки) х 1 563 робочі години),а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру середнього заробітку за вимушеного прогулу.

Посилання представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції повинен був надати належну оцінку його доводам щодо виплати позивачеві вихідної допомоги при звільненні у розмірі 11 282,00 грн. та компенсації за невикористану щорічну відпустку у кількості 8 календарних днів у розмірі 3 500,00 грн., й вирішити питання щодо цих виплат, адже у чинному КЗпП України немає прямої норми, яка дозволяє забрати у працівника виплати проведені роботодавцем, колегією суддів не приймаються, оскільки стаття 235 КЗпП України містить чітку вказівку про те, що, при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, й не зобов`язує суд здійснювати перерозподіл отриманих працівником коштів, добровільно нарахованих та виплачених йому роботодавцем при проведенні незаконного звільнення за статтею 40 КЗпП України.

Не можна прийняти до уваги й доводи представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», висловлені в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, щодо виплати ОСОБА_1 матеріального забезпечення на випадок безробіття - грошових коштів у розмірі 60 799,51 грн., як такі, що не мають правового значення для вирішення спору щодо поновлення працівника на посаді у зв`язку з незаконним звільненням, адже, за приписами ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року № 1533-III, саме із роботодавця утримуються: сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду; незаконно виплачена безробітному сума забезпечення у разі неповідомлення про його прийняття на роботу; незаконно отримана сума допомоги по частковому безробіттю.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яка полягає в тому, що суд безпідставно задовольнив клопотання представника позивача адвоката Чепурнова В.І. про витребування доказів, не звернувши уваги на те, що позивачеві та його представникові нічого не заважало отримати відповідні докази самостійно, та зобов`язав відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» надати розрахунок середнього заробітку ОСОБА_1 за період з 29.10.2019 року по 13.08.2020 року, проведений у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, колегією суддів приймаються, як обґрунтовані, однак, таке порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення пору по суті, а тому не можу бути підставою для скасування рішення суду (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2020 року

Головуючий:

Судді: