Справа № 639/5649/18
Провадження № 2-п/639/37/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Безбородько І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 липня 2019 року у цивільній справі №639/5649/18 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

11 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з заявою про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 липня 2019 року у цивільній справі №639/5649/18 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначено, що вищевказану цивільну справу було розглянуто у його відсутність, це позбавили його можливості належним чином реалізувати свої процесуальні права та захистити законні інтереси. Відсутність під час розгляду справи обумовлена тим, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений, оскільки не отримував повістки про виклик до суду.

Також, заявник зазначає, що підставою для скасування заочного рішення, є те, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з позовом.

Із кредитного договору №0 від 07.06.2007 року вбачається, що договірні відносини між банком та заявником виникли 07.06.2007 року та мали припинитися 07.06.2017 року.

Відповідно до п. 6.1.2. кредитного договору від 07.06.2007 року: банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно пункту 1.2.2. та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит.

У червні 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до заявника та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 07.06.2007 року.

Таким чином, пред`явлення банком у червня 2009 року до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 позову про стягнення заборгованості, строк позовної давності перервався.

З червня 2009 року перебіг позовної давності розпочався заново, і сплив ще у червні 2012 року.

Оскільки банк скористався своїм правом на подання позову про стягнення заборгованості у червні 2009 року, тим самим перервавши термін позовної давності, який сплинув ще у червні 2012 року, а потім звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки лише 05.10.2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності більше, ніж на 6 місяців.

Окрім того, відповідач ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , та на час смерті останньої був зареєстрований за однією адресою з померлою, то відповідно до ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину.

Таким чином, ОСОБА_1 має бути єдиним відповідачем, оскільки після смерті матері ОСОБА_2 він прийняв спадщину на належну їй Ѕ частину квартири, що є предметом іпотеки, тобто став єдиним іпотекодержателем.

Матеріали справи не містять вимог про направлення позивачем у відповідності до вимог ч.1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» відповідачам будь-яких вимог, що є порушенням закону та підставою для відмови у позові.

Також, заявник зазначає, що усі можливі способи позбавлення іпотекодавця його майна відносяться до примусового стягнення, що підпадає під обмеження п.1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яка забороняє примусове стягнення (відчуження без згоди власника) іпотечного майна.

Крім того, суд звертаючи стягнення на предмет іпотеки, повинен був надати відповідачам інше постійне житлове приміщення, та зазначити про це у своєму рішенні, оскільки квартира була придбана не за рахунок кредиту, а кредитний та іпотечний договори, які були укладені з позивачем 07.06.2007 року тобто через 8 років після набуття на неї права власності.

Договір іпотеки від 07.06.2007 року та договір від 19.11.2007 року укладені між тими самими сторонами на той самий предмет, погашення заборгованості за кредитним договором №0, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки є одночасно погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 19.11.2007, що не було враховано судом при розгляді справи, оскільки позивачем не було зазначено у своїй позовній заяві про наявність наступної іпотеки від 19.11.2007 року та не надано цього договору.

28 вересня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшли заперечення на заяву про перегляд заочного рішення по справі №639/5449/20 від 30.07.2020 року, відповідно до якої він заперечував проти перегляду заочного рішення з наступних підстав.

Так, представник позивача зазначає, що відповідач по справі повідомлявся судом належним чином, навмисне неотримання листів надісланих судом не може бути підставою для підтвердження неналежного його повідомлення.

Відповідачем в заяві про перегляд заочного рішення не надано жодних пояснень та доказів, що можуть вплинути на зміст прийнятого заочного рішення.

Щодо строків позовної давності, то згідно кредитного договору та умов надання банківських послуг та тарифів позичальник зобов`язаний погашати заборгованість щомісячно та останній строк чергового платежу 07.06.2017 року, трирічний строк позовної давності закінчується 07.06.2020 року. До суду позивач звернувся 05.10.2018 року, тобто без пропуску трирічного строку позовної давності.

Невиконання іпотекодержателем вимоги ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», а саме не направлення відповідачу вимоги, у разі пред`явлення ним до суду позову не є підставою для відмови в позові, оскільки позивачем реалізується не позасудовий, а судовий порядок звернення стягнення на заставлене нерухоме майно.

Щодо посилань на порушення вимог ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»: позивач не згоден з даним твердженням, оскільки дана позиція позбавляє позивача реалізувати свої право на звернення стягнення на предмет іпотеки як способу забезпечення виконання основного зобов`язання, та таким чином, погашення заборгованості за кредитним договором. Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільнення від його виконання.

Посилання ОСОБА_1 на ст. 109 ЖК УРСР щодо не зазначення судом в оскаржуваному рішенні іншого постійного житлового приміщення. Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при звернення стягнення на жиле приміщення застосовується як положення ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», так і ст. 109 ЖК УРСР. Проте, вимоги щодо виселення не заявлялись, а тому дана норма не підлягає застосуванню.

Також заявник не зазначає жодної обставини, яка б вказувала на те, що заборгованості по спірному договору не існує.

Отже, відповідачем ОСОБА_1 не надано жодного доказу поважності неявки у судове засідання та відсутні будь-які докази котрі мали б істотне значення для правильного вирішення справи.

Сторони в судове засідання не з`явилися, від заявника ОСОБА_1 надійшла заява з проханням справу розглянути у його відсутність, заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, а рішення суду скасувати.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Так, судом було встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 липня2019 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено частково.

З метою погашення заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», що виникла внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 0 від 07.06.2007 року у сумі 23 313, 63 доларів США (двадцять три тисячі триста тринадцять доларів США 63 центи), яка складається з: прострочена заборгованість - 2 986, 46 доларів США, пеня - 118, 76 доларів США, непогашена частина кредиту - 20 208, 41 доларів США , звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 49, 8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути в рівних долях з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір, з кожного окремо, по 881, 00 грн. (вісімсот вісімдесят одна гривня 00 копійок). (т.1 а.с.173-182)

З матеріалів справи вбачається, що справа неодноразова призначалася до судового розгляду, про що повідомлялися відповідачі у справі, у відповідності до вимог ЦПК України.

Так про день, час та місце проведення судових засідань, які були призначені на 05.04.2019 р., 10.05.2019 р., 10.06.2019 р., 04.07.2019 р., 30.07.2019 р. відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повідомлялися шляхом направлення на їх адресу ухвали про відкриття провадження та судових повісток по справі з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а також оголошення на сайті.

Матеріали справи місять повернуті до суду конверти з рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення з відмітками «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», або з відмітками «за закінченням терміну зберігання». (а.с. 134-135, 136-137, 138-139, 140-141, 150-151, 155-156, 162-163).

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

На підставі вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України 30 липня2019 року судом було ухвалене заочне рішення по вищезазначеній цивільній справі.

Згідно ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та/або не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Аналіз змісту ст. 288 ЦПК України дає підстави вважати суду, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом наступних обставин: перша - відповідач не з`явився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомив про причини неявки з поважних причин; друга не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, третє - докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

При цьому, наявність цих підстав для скасування заочного рішення є обов`язковою.

Як зазначив відповідач, і це підтверджується матеріалами справи, судових повідомлень він не отримував, а отже про день, час та місце судових засідань належним чином повідомлений не був, а тому скористатись правом подання відзиву на позовну заяву, надати свої доводи та заперечення проти викладених позивачем обставин він не міг з поважних причин.

Крім того, відповідач посилається на істотні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, однак не були враховані судом при ухваленні заочного рішення.

Отже, враховуючи те, що відповідачем не отримано ухвали про відкриття провадження та судових повісток, а також те, що він посилається на обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення слід задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 128, 280, 288 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 липня 2019 року у цивільній справі №639/5649/18 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 липня 2019 року у цивільній справі №639/5649/18 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати.

Цивільну справу №639/5649/18 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотекипризначити до розгляду в підготовче судове засідання на 10 грудня 2020 року о 10:00 годині.

В судове засідання викликати сторони.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Труханович