Провадження № 4-с/638/123/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.

секретаря Рижикової В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові скаргу державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), -

в с т а н о в и в:

Представник державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» звернувся до суду зі скаргою в якій просить визнати дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Бакшеєва С.М. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.01.2020 року за виконавчим провадженням №60982884 неправомірними; зобов`язати державного виконавця скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.01.2020 року за виконавчим провадження №60982884. Вимоги скарги обґрунтовує тим, що 17.01.2020 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження про стягнення зі скаржника на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 196467,61 грн. Пунктом 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності , що не підлягають приватизації» забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитним договором. Заявник є правонаступником підприємств, які входили до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, і щодо нього повинні застосовуватися обмеження по вчиненню виконавчих дій.

У відзиві на скаргу державний виконавець просив відмовити у задоволенні скарги, зазначивши, що на стадії відкриття виконавчого провадження державний виконавець лише перевіряє наявність підстав для повернення виконавчого документу стягувачу. Виключний перелік підстав для зупинення виконавчого провадження визначено статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження», наявність жодної з підстав, передбачених цією нормою, скаржником не доведена. Крім того, скаржник не входив до переліку підприємств затвердженого Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 07.07.1999 року. Норми Закону №847-ХIV не містять положень, які б дозволяли поширювати його дію на правонаступників підприємств, зазначених у ньому. Розпорядчими актами органів виконавчої влади не можуть вноситися зміни до норм законів. Крім того, кошти боржника, на які звернено стягнення, не перебували на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

У судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись вчасно та належним чином, причин неявки не повідомили..

Частинами 1,2 статті 450 ЦПК України визначено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши, матеріали скарги, прийшов до наступного.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частини 1 статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Бакшеєвим С.М. відкрито виконавче провадження №60982884 за судовим наказом №638/17389/19 за заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійний промисловості «Енергосталь» про видачу судового наказу щодо вимог про стягнення з боржника нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.

20.10.2019 набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закон України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 02 жовтня 2019 року № 145-ІХ».

Відповідно до п. 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Тобто, Законом №145-ІХ встановлена заборона вчиняти будь-які дії, що спрямовані на виконання рішень (крім виконавчих дій щодо стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами) у виконавчих провадженнях, боржниками за якими є відповідні державні підприємства (об`єкти права державної власності).

В основу положення, визначеною пунктом 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №145-ІХ, законодавцем покладено як принцип обов`язковості виконання рішень, закріплений в Конституції України та в законах України, так і необхідність збереження об`єктів державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур. Винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Таким чином, нормою Закону №145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства - грошові кошти та товари.

Отже, вказаним Законом не заборонено звертати стягнення на грошові кошти, зокрема ДП «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь».

Доводи, викладені у скарзі про те, що п.3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» встановлена заборона вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», встановлена заборона вчиняти виконавчі дії загалом, ґрунтуються на невірному розумінні норм права.

Враховуючи викладене, доводи скаржника необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки дії державного виконавця вчинені в межах визначених законодавством повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.449,450,451ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий