Справа № 441/1295/17 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/811/1540/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 01 квітня 2019 року в складі судді Яворської Н.І. у справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, з участю третіх осіб державний нотаріус Городоцького нотаріального округу, Очерклевич Катерина Петрівна, ОСОБА_8 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання права власності на частки в житловому будинку, як на майно колгоспного двору,-

встановила:

У вересні 2017 року позивачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_1 , Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, з участю третіх осіб державного нотаріуса Городоцького нотаріального округу, Очерклевич К.П., ОСОБА_8 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання права власності на частки в житловому будинку, як на майно колгоспного двору.

Позовні вимоги обгрунтовували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_9 , у 2017 році вони довідались, що на житловий будинок по АДРЕСА_1 державним нотаріусом Городоцького нотаріального округу 05 липня 2017 року видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_1 .

Вказаний житловий будинок має статус «колгоспного двору», вони та треті особи, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є членами колгоспного двору, а відтак на вказане майно не може відкриватись спадщина.

Звертають увагу, що проживали у вказаному житловому будинку із народження, були зареєстровані, зокрема у період 1985-1991 років, а отже є членами колгоспного двору та мають частки у спірному будинковолодінні.

Вважають, що ОСОБА_9 при оформленні права власності на житловий будинок не повідомив Керницькій сільській раді про те, що житловий будинок має статус колгоспного двору, чим порушені права інших членів колгоспного двору.

З таких підстав вважають вищевказані рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтво про право власності та свідоцтво про право на спадщину незаконними та такими, що порушують їхні права та підлягають скасуванню.

Просили суд визнати незаконним та скасувати рішення Керницької сільської ради № 31 від 21 липня 2000 року, свідоцтво про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , видане на підставі вказаного рішення сільської ради, визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НМЕ 291603, видане 05.07.2017 державним нотаріусом Городоцької нотаріальної контори Шараварою В.В. та зареєстроване в реєстрі за №524, скасувати державну реєстрацію на житловий будинок по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_10 , а також визнати за кожним із позивачів по 1/5 частині права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , як на майно колгоспного двору.

Оскаржуваним рішення Городоцького районного суду Львівської області від 01 квітня 2019 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Керницької сільської ради № 31 від 21 липня 2000 року «Про оформлення права власності на житловий будинок гр. ОСОБА_9 , жителя с.Артищів».

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , видане на підставі рішення Керницької сільської ради № 31 від 21.07.2000 року на ім`я ОСОБА_9 .

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НМЕ 291603, видане 05 липня 2017 року державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Шаравара В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 524.

Скасовано державну реєстрацію права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/5 частину за кожним житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , як на майно колгоспного двору.

Стягнуто з Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області та ОСОБА_1 , судовий збір в дольовому порядку з кожного по 747 грн. на користь кожного позивача.

Рішення оскаржили відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_4 , з рішенням суду не погоджуються та вважають, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції неправомірно відніс спірний будинок до колгоспного двору і в кінцевому результаті безпідставно визнав за позивачами право власності на частки в спірному житловому будинку.

Звертає увагу, що згідно даних по-господарської книги за період з 1974 року по 1976 рік ОСОБА_11 , як член колгоспу, мала у своїй власності колгоспний двір із побудованим ще у 1939 році будинком, в якому проживала разом із своєю сім`єю ОСОБА_4 (дочка), ОСОБА_9 (зять) та онуками ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .

Рішенням Керницької сільської ради від 27.03.1975 року ОСОБА_9 надано окремий дозвіл на будівництво будинку в АДРЕСА_1 , тобто біля існуючого будинку ОСОБА_11 . Після завершення будівництва ОСОБА_9 свого будинку у 1978 році, він разом із своєю дружиною ОСОБА_4 , малолітніми дітьми ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 перейшов проживати до цього будинку, вийшовши у такий спосіб з членства у колгоспному дворі.

Просить врахувати, що ОСОБА_9 та його дружина ОСОБА_4 не були членами колгоспу, як на момент отримання дозволу на будівництво будинку 27.03.1975 року, так і на момент завершення будівництва, оскільки згідно даних трудової книжки ОСОБА_9 з 1972 року працював на посаді сторожа відділу охорони при Городоцькому РОВД, а у період з 1975 року по 1991 рік робітником у цеху Городоцького кар`єроуправління.

Таким чином, майно створене ним у період часу, коли він не належав до числа колгоспників, не могло бути і не стало об`єктом, що відноситься до колгоспного двору.

18.01.2010 року ОСОБА_9 отримав на підставі рішення Керницької сільської ради свідоцтво про право власності на збудований ним за межами колгоспного двору будинок, а в подальшому звернувся до Керницької сільської ради за виділом йому в натурі частини земельної ділянки, на якій розміщений належний йому будинок.

ОСОБА_11 участі у будівництві нового будинку не брала, у цьому будинку не проживала, з 1965 року була на пенсії, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Також, звертає увагу, що відповідно до рішення Керницької сільської ради від 21.07.2000 року господарство ОСОБА_9 належало до суспільної групи «робітниче господарство», а не «колгоспний двір».

Апелянт вважає, що застосування судом першої інстанції норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір, є помилковим.

Також, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки факту пропуску позовної давності, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних.

Суд не взяв до уваги, що позивачам було відомо про існування рішення та свідоцтва про право власності, виданого на ім`я ОСОБА_9 , оскільки в матеріалах справи є довідка Керницької сільської ради від 09.12.2009 року № 1366, яка видана на ім`я ОСОБА_7 та яка засвідчує, що забудовником спірного будинку був ОСОБА_9 .

Крім цього, на момент смерті спадкодавця ОСОБА_9 правовстановлюючим документом на будинок було свідоцтво про право власності від 04.03.2010 року, видане на підставі рішення виконавчого комітету Керницької сільської ради від 18 січня 2010 року. Оскільки вимоги про скасування згаданих рішення та свідоцтва від 04.03.2010 року позивачі не заявляли, відтак підстави для скасування свідоцтва про право на спадщину і скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 відсутні.

Просить скасувати рішення Городоцького районного суду Львівської області від 01 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_4 вказує на те, що суд першої інстанції розглянув справу за її відсутності, хоча вона була залучена до участі у справі як третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору, не була присутня на останньому судовому засіданні під час вирішення справи по суті та проголошення рішення, в матеріалах справи відсутні будь які докази того, що вона була повідомлена по дату, час і місце судового засідання.

Рішення суду впливає на її права та інтереси, оскільки вона є дружиною померлого спадкодавця, володіє часткою у праві спільної сумісної власності на майно спірного будинку, при цьому вважає, що суд першої інстанції безпідставно відніс спірний будинок до колгоспного двору, розділив його на рівні частки між усіма членами сім`ї, тим самим порушив її право власності на спадщину.

Просить скасувати рішення Городоцького районного суду Львівської області від 01 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 17.11.2020 відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 апеляційні скарги підтримали, в обґрунтування надали пояснення, аналогічні доводам скарги.

Позивачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх представник ОСОБА_14 в судове засідання 17.11.2020 року не прибули, представник позивачів подала заяву про відкладення розгляду справу у зв`язку із зайнятістю в іншій справі, при цьому позивачі не повідомили суд про причину неявки, з клопотанням про відкладення не зверталися.

Інші учасники справи представник відповідача Керницької сільської ради Городоцького району, третя особи ОСОБА_4 в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, з врахуванням з того, що позивачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх представник ОСОБА_14 надавали пояснення в попередніх судових засіданнях, при цьому матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер батько позивачів та дідусь відповідача ОСОБА_9 , після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем померлого ОСОБА_9 за заповітом від 11.04.2016 року є внук ОСОБА_1 , який 27.12.2016 року звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

05.07.2017 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно із яким спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з житлового будинку АДРЕСА_1 разом із господарськими будівлями та спорудами, належних померлому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданного Керницькою сільською радою Городоцького району Львівської області від 04 березня 2010 року на підставі рішення виконавчого комітету цієї ради від 18 січня 2010 року за № 2.

Як вбачається із копій інвентаризаційних справ Самбірського МБТІ за 2000 рік та Городоцького РБТІ за 2009 рік, житловий будинок по АДРЕСА_1 є 1978 року побудови, загальна площа - 80 кв.м., житлова площа - 51,1 кв.м.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що господарство по АДРЕСА_1 відносилося до суспільної групи колгоспний двір та частка всіх членів колгоспного двору, які проживали і були зареєстровані у вказаному будинковолодінні в період з 1980-х по 1991 роки, і є живими на день винесення вказаного рішення, складає по 1/5 за кожним із членів колгоспного двору.

Відтак суд прийшов переконання про незаконність рішення Керницької сільської ради № 31 від 21 липня 2000 року «Про оформлення права власності на житловий будинок гр. ОСОБА_9 жителя с.Артищів», а також про скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок, видане на підставі вказаного рішення, визнання недійсним та скасування свідоцтво про право на спадщину за заповітом та визнання за позивачами право власності по 1/5 частці житлового будинку в АДРЕСА_1 , як на майно колгоспного двору.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції від 18.07.1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції від 18.07.1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі Вказівки № 112/5), а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі Вказівки № 69).

Згідно із змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір є помилковим.

З матеріалів справи встановлено, що оскаржуваним рішенням Керницької сільської ради № 31 від 21.07.2000 року погоджено матеріали Самбірського інвентарбюро та визнано можливим оформити право власності на цілий житловий будинок, робітниче господарство ОСОБА_9 в АДРЕСА_1 , звернуто прохання до Самбірського інвентарбюро видати власнику ОСОБА_9 свідоцтво про право власності на житловий будинок.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_9 26.09.2000 року отримав Свідоцтво про право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 .

Заперечуючи позовні вимоги, а також апелюючи на оскаржуване рішення відповідач ОСОБА_1 звертає увагу, що рішенням Керницької сільської ради від 27.03.1975 року ОСОБА_9 надано окремий дозвіл на будівництво будинку в АДРЕСА_1 , тобто біля існуючого будинку ОСОБА_11 .

Вказане рішення затверджено рішенням виконкому Городоцької районної Ради депутатів трудящих від 29 травня 1975 року № 237, на підставі якого ОСОБА_9 отримав Свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, із зазначенням періоду будівництва 1975-1978 роки.

При цьому, ОСОБА_9 та його дружина ОСОБА_4 не були членами колгоспу, як на момент отримання дозволу на будівництво будинку 27.03.1975 року, так і на момент завершення будівництва, оскільки згідно даних трудової книжки ОСОБА_9 з 1972 року працював на посаді сторожа відділу охорони при Городоцькому РОВД, а у період з 1975 року по 1991 рік робітником у цеху Городоцького кар`єроуправління.

Згідно із довідкою Керницької сільської ради № 251 від 18.11.2019 року господарство ОСОБА_9 відповідно до рішення № 31 від 21.07.2000 року належало до робітничого, при цьому згідно із актом обстеження від 05.02.2018 року на земельній ділянця в АДРЕСА_1 знаходилося два будинки.

При цьому, ОСОБА_11 участі у будівництві нового будинку не брала, у новому будинку не проживала, з 1965 року була на пенсії, а інші члени сім» ОСОБА_9 не були працюючими членами колгоспу.

Таким чином, враховуючи положення Вказівок по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів № 112/5 і № 69, рішення Керницької сільської ради № 31 від 21.07.2000 року, яким погоджено матеріали Самбірського інвентарбюро та визнано можливим оформити право власності на цілий житловий будинок, робітниче господарство ОСОБА_9 в АДРЕСА_1 , відповідало вимогам чинного на той час законодавства, тому суд першої інстанції прийшов безпідставного висновку про визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення сільської ради з тих підстав, що господарство по АДРЕСА_1 відносилося до суспільної групи колгоспний двір.

З врахуванням висновку апеляційного суду про безпідставність позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Керницької сільської ради № 31 від 21.07.2000 року, інші позовні вимоги про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НМЕ 291603, видане 05.07.2017 державним нотаріусом Городоцької нотаріальної контори Шараварою В.В. та зареєстроване в реєстрі за №524, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_10 , а також визнання за кожним із позивачів по 1/5 частині права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , як на майно колгоспного двору, до задоволення не підлягають, оскільки є похідними від позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Керницької сільської ради № 31 від 21.07.2000 року.

При цьому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском позовної давності, не заслуговують на увагу, оскільки положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропуск строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Таким чином, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за безпідставністю.

В свою чергу, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України

Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, у зв`язку із задоволенням апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , з позивачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 необхідно стягнути в рівних частинах сплачений апелянтами ОСОБА_10 та ОСОБА_4 кожним судовий збір за подання апеляційних скарг в сумі 6720 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 01 квітня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування рішення Керницької сільської ради № 31 від 21 липня 2000 року, свідоцтва про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НМЕ 291603, видане 05.07.2017 державним нотаріусом Городоцької нотаріальної контори Шараварою В.В. та зареєстроване в реєстрі за №524, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_10 , визнання за кожним із позивачів по 1/5 частині права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , як на майно колгоспного двору відмовити.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) в користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 6720 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, а саме по 2240 (дві тисячі двісті сорок) грн. 00 коп. з кожного.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) в користь ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) 6720 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, а саме по 2240 грн. (дві тисячі двісті сорок) грн. 00 коп. з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк