ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

10 листопада 2020 року

м. Харків

справа № 616/360/20

провадження № 22-ц/818/5302/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Харківгаз»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Харківгаз» про захист прав споживача шляхом визнання заборгованості перед АТ «Харківгаз» безпідставною, заборони вчиняти дії по відключенню домогосподарства від газопостачання, зобов`язання укладення договору на доставку/розподілу природнього газу, відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 14 вересня 2020 року, постановлену суддею Риковим М.І., в залі суду в смт. Великий Бурлук,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 14 вересня 2020 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 14 вересня 2020 року та ухвалити нову постанову про задоволення його позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно повернув його позовну заяву. Вказує, що на його думку, позовна заява відповідає вимогам ст. 4,175,177 ЦПК України. Посилається, що ним були виконані вимоги, визначені в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху, про що було надано відповідне клопотання з додатками. Вказує, що суд першої інстанції порушив його право на звернення до суду, передбачене ст. 4 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені в ухвалі суду від 31.07.2020 року про залишення позовної заяви без руху недоліки у визначений строк не усунуті, отже необхідно застосувати вимоги ч.3 ст.185 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками міського суду.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їйконституцієюабо законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та встатті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованоїЗаконом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175, 177 ЦПК України.

Частиною 4 статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно частини 1 статті 187 ЦПК України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження, суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею185 ЦПК України.

Частини 1, 2, 3 статті 185 ЦПК України передбачають, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175і177цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Так, колегією суддів за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до АТ «Харківгаз» в якій просить: визнати заборгованість перед АТ «Харківгаз» безпідставною, заборонити монополісту АТ «Харківгаз» вчиняти дії по відключенню його домогосподарства від газопостачання за борги за рахунками складеними з порушенням вимог п.21 Договору № 2613 від 17.11.2009 р. та чинному законодавству, як методу шантажу; в зв`язку зі зміною законодавства прийняти рішення яким зобов`язати АТ «Харківгаз» укласти з ним договір на доставку/розподілу природнього газу; стягнути з відповідача на його користь 200 000 грн 00 к. моральної шкоди та просить відповідно до ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» розгляд справи провести без сплати судового збору.

Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 30 липня 2020 року вказана позовна заява була залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Позивачу ОСОБА_1 було надано строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду від 31.07.2020 року, а саме: запропоновано зазначити ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), офіційну електронну адресу та адресу електронної пошти відповідача; надати данні про сплату сум за користування газом; викласти обставини з зазначенням посилань на відповідні докази щодо спричинення йому моральної шкоди та відповідного розрахунку, згідно якого позивач оцінив свої моральні страждання; сплатити судовий збір за вимогу щодо стягнення моральної шкоди.

ОСОБА_1 роз`яснено, що в разі невиконання зазначених вимог ухвали у строк, встановлений судом, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

На виконання вищезазначеної ухвали, 07 серпня 2020 року від позивача ОСОБА_1 до канцелярії суду надійшло клопотання на вимогу ухвалу судді Рикова М.І. Великобурлуцького районного суду Харківської області про залишення позовної заяви без руху з метою усунення недоліків позовної заяви до якого позивач додав копії розрахунків за споживчий газ, скріншот сторінки особистого кабінету, довідки ЛКК та пенсійного посвідчення.

Суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано до суду нової редакції позовної заяви з її копією для відповідача(ч.1 ст.177 ЦПК України). Також позивачем не виконано вимогу щодо сплати судового збору за вимогу щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 200 000 грн 00 к., що передбачено частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" з розрахунку 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 840 грн 80 к.

Повернувши позовну заяву ОСОБА_1 на підставі ч.3ст.185ЦПК України у зв`язку з невиконанням недоліків щодо сплати судового збору та ненадання нової редакції позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що поданою заявою від 07 серпня 2020 року позивачем не виконано вимоги ухвали від 30 липня 2020 року - судовий збір у розмірі 840 грн. не сплачено (а.с. 30).

При цьому, в ухвалі про залишення позову без руху судом не було зазначено суму, яка підлягає сплаті за подання такого позову.

Стосовно вимоги суду першої інстанції про сплату судового збору позивачем, судова колегія дійшла такого.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини регулюються Законом України «Про ринок газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494.

Згідно п. 3 глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.

Послуга розподілу природного газу забезпечує цілодобовий доступ споживача до газорозподільної системи. Розподіл (переміщення) природного газу здійснюється в тому числі з метою його фізичної доставки до об`єктів споживача.

Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, послуги з постачання та розподілу природного газу є комунальними послугами.

Таким чином, вбачається, що позивач як побутовий споживач підключений до газопостачальних систем, є споживачем газу, а отже на спірні правовідносини, пов`язані із наданням (ненаданням) цих послуг, поширюється Закон України «Про захист прав споживачів».

Згідно правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справі № 360/723/16-ц) та від 11 грудня 2019 року (справа № 275/1052/17) спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Відшкодування моральної шкоди передбачено Законом України «Про захист прав споживачів».

Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частини перша, друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; 4-1) обслуговування державною мовою відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

При цьому, згідно п.п. 15,19 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону продукція це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; недолік це будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Таким чином, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб за певних умов мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Звернувшись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що протиправними діями відповідача та відмовою провести розрахунки щодо доставки та розподілу газу відповідно до вимог законодавства, йому було завдано моральної шкоди. При цьому, саме позивач визначає з яких підстав звертається за захистом порушеного права. З`ясування обставин щодо правомірності дій відповідача, а також встановлення факту надання (ненадання) послуг та чи порушені права споживача є предметом розгляду даної справи по суті. Необґрунтованість або безпідставність заявлених вимог в межах захисту прав за Законом України «Про захист прав споживачів» є підставою для відмови у задоволенні позову по суті.

Враховуючи викладене, з урахуванням змісту позовних вимог, позивач у даній справі на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, оскільки висновок про застосування ч.3ст.185ЦПК України і повернення позовної заяви позивачу не відповідає вимогам закону.

Правовідносини сторін у справі стосуються забезпечення відповідачем побутових потреб населення як споживачів природного газу.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому в силу ч. 1 ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 14 вересня 2020 року скасувати, направити справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова