Справа № 450/21/19 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/2396/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про стягнення майнової та моральної шкоди,-

встановила:

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 95558 грн. 48 грн. спричиненої матеріальної шкоди, 500 грн. франшизи, 820 грн. вартості зберігання автомобіля на арешт майданчику, 850 грн. коштів витрачених на проведення експертизи, 17000 грн. моральної шкоди, 1409, 60 грн. судового збору та 5000 грн. витрати понесені на професійну правничу допомогу.

10.03.2020 представник відповідача ОСОБА_1 адвоката Антонів Н.С. подав заяву про розподіл судових витрат у вказаній цивільній справі.

Просив долучити до матеріалів справи докази надання та оплати професійної правничої допомоги, а також провести розподіл судових витрат з покладенням на ОСОБА_3 відшкодування ОСОБА_1 судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги у сумі 8 000 грн.

Оскаржуваною ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 травня 2020 року у задоволені заяви представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Антоніва Назара Степановича про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_2 , вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Покликаючись на правову позицію висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020, справа № 755/9215/15 зазначає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Звертає увагу на різницю у двох видах понять щодо розміру витрат, які сторона сплатила і розміру витрат, які сторона має сплатити.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідачем подано достатні та допустимі докази, які містять детальний опис наданих послуг та їх вартість.

В свою чергу, через запровадження на всій території України карантину та у зв`язку з цим вжиття відповідачем заходів самоізоляції, стало неможливим здійснити оплату відповідних послуг.

Крім цього, не погоджується із висновком суду про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Просить скасувати ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 травня 2020 року та прийняти рішення про задоволення заяви відповідача про розподіл судових витрат.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо відшкодування шкоди, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції виходив з того, що позов по даній справі ухвалено не на користь відповідача ОСОБА_1 , а також зазначив, що сплата відповідачем ОСОБА_1 на рахунок адвокатського об`єднання витрат на правову допомогу у сумі 8 000 грн. документально не підтверджена.

При цьому, вирішуючи відповідну заяву, суд врахував правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року у цивільній справі справа № 372/1010/16-ц.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п.п.1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показами свідків.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідача ОСОБА_1 представляв адвокат Антонів Назар Степанович, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 18.03.2019 укладеного між відповідачем ОСОБА_1 та адвокатом Антонів Н.С.

З долученого до матеріалів цивільної справи Акту здавання-приймання правової допомоги за Договором про надання правової допомоги № Л.19.079.1.18 від 18.03.2019, слідує, що виконавцем (адвокатом) були проведенні такі роботи: зустріч, консультація, узгодження правової позиції (5 год.) 2 500 грн.; підготовка та подання до Пустомитівського районного суду Львівської області відзиву у справі № 450/21/19 (5 год.) - 2 500 грн.; забезпечення участі представника у судових засіданнях Пустомитівського районного суду Львівської області (6 год.) 3 000 грн., тобто у сукупності послуги надані на суму 8000 грн.

Незважаючи на зазначене, загальна сума витрат, які відповідно до вказаного акту повинен понести відповідач ОСОБА_1 , зазначена у розмірі 8 500 грн. (т. 1 а.с. 171).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:

- Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

- За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

- Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

- адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

- адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Види адвокатської діяльності передбачені статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що жодних належних доказів про те, що витрати на правову допомогу у сумі 8 000 грн. чи у сумі 8 5000 грн. були сплачені відповідачем на рахунок адвокатського об`єднання останнім не надано, в матеріалах справи такі відсутні.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що фактично єдиною підставою для задоволення вимог відповідача про розподіл судових витрат є судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю чи частково.

При цьому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, у тому числі пов`язаних із оплатою правничої допомоги, суд виходить із пропорційності розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначалося вище, суд першої інстанції, задовольнивши частково позовні вимоги, стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 95558 грн. 48 спричиненої матеріальної шкоди, 500 грн. франшизи, 820 грн. вартості зберігання автомобіля на арешт майданчику, 850 грн. коштів витрачених на проведення експертизи, 17000 грн. моральної шкоди, 1409, 60 грн. судового збору та 5000 грн. витрати понесені на професійну правничу допомогу.

Поряд з цим, колегія суддів констатувала, що розмір матеріальної шкоди становив 95558,48 грн., а не 96379 грн., як про це просив позивач, помилково включивши до такої суми 820 грн., які були сплачені останнім за послуги автостоянки.

В свою чергу, і така сума підставно стягнута судом першої інстанції в якості збитків, які поніс позивач з метою відновлення свого права.

Таким чином, позовні вимоги, у їх грошовому виразі були задоволені повністю.

Враховуючи наведене, підстави для задоволення заяви сторони відповідача та розподілу судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу, відсутні, відтак висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги, в тому числі з покликанням на відповідну судову практику, його не спростовують, оскільки підстав для зміни чи скасування рішення по суті спору, колегією суддів не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги, щодо відсутності, на думку апелянта, підстав для стягнення на користь позивача відповідних судових витрат, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі не входять у предмет доказування у даній справі, при цьому аналіз таким надано при розгляді апеляційної скарги на рішення суду ухваленого по суті спору.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття в касаційному порядку не оскаржується.

Повний текст постанови складений 17 листопада 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк