УХВАЛА

Іменем України

09 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 129/3483/19

провадження № 61-13556ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області

від 20 травня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду

від 11 серпня 2020 року в справі за скаргою акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницького обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» про скасування повідомлення старшого державного виконавця Гайсинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницького обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк») звернулося до суду зі скаргою про скасування повідомлення старшого державного виконавця Гайсинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - Гайсинський РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області) про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Скарга мотивована тим, що рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 13 березня 2009 року, яке набрало законної сили 23 березня

2009 року, задоволено позовні вимоги прокурора в інтересах держави відкритого акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми кредитної заборгованості.

Виконавчий лист щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 перебував на виконанні у відділі ДВС Гайсинського РУЮ, проте у подальшому був втрачений. Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 23 листопада

2018 року постановлено видати дублікат виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_2 , а 15 січня 2019 року такий дублікат видано.

29 листопада 2019 року банк надіслав Гайсинському РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області заяву про примусове виконання рішення суду, дублікат виконавчого листа та копію ухвали від 23 листопада 2018 року, проте 05 грудня 2019 року державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з пропуском стягувачем строку для пред`явлення його до виконання.

АТ «Ощадбанк» вважало, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Враховуючи викладене, АТ «Ощадбанк» вважало, що державний виконавець незаконно виніс повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, тому просило суд скаргу задовольнити.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 20 травня

2020 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду

від 11 серпня 2020 року, в задоволенні скарги АТ «Ощадбанк» відмовлено.

09 вересня 2020 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу

АТ «Ощадбанк» на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області

від 20 травня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду

від 11 серпня 2020 року.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).

За таких обставин розгляд касаційної скарги АТ «Ощадбанк» здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до пункту 2 часини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, чинній

з 05 жовтня 2016 року), встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Положення частин першої та другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року № 606-ХІV зі змінами) визначали, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в строк протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, встановлені для виконання судових рішень, рахуються з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній

з 05 жовтня 2016 року), передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців; строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття; виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі; строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з частинами першої та другої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року № 606-ХІV зі змінами) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред`явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Згідно з витягом з виконавчого провадження № 13278841, отриманим 20 травня 2020 року, виконавчий лист № 2-61/2009 перебував на виконанні у відділі

з 11 червня 2009 року та після проведення всіх заходів примусового виконання 31 травня 2010 року був повернутий без виконання у зв`язку з відсутністю майна на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, враховуючи, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, стягувач з повторною заявою про відкриття виконавчого провадження та із заявою про втрату виконавчого листа № 2-61/2009 не звертався, ухвали суду про поновлення строку стягувачем державному виконавцю не пред`являлося, дублікат виконавчого листа виданий 15 січня 2019 року № 2-61/2009 згідно з ухвалою суду від 21 листопада 2018 року, дійшов правильного висновку про те, що головним державним виконавцем законно винесено повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання у зв`язку із пропуском, встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зазначені у касаційній скарзі доводи щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 20 травня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 серпня 2020 року в справі за скаргою акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницького обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» про скасування повідомлення старшого державного виконавця Гайсинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська