Провадження 2/357/711/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В. П. ,

секретар судового засідання Александрова А. С.,

за участю позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Коннової Н.І., відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Харута В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №1, в місті Біла Церква Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 до відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, Служба у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (за основним позовом «Позивач» та за зустрічним - «Відповідач») звернувся з позовом до ОСОБА_2 (за основним позовом «Відповідач» за зустрічним - «Позивач»), треті особи: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, Служба у справах дітей Олександрійської міської ради про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини.

Позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах з Відповідачем.

ІНФОРМАЦІЯ_1 цих відносин у сторін народилась дочка ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію про народження відповідно до ст.ст.126, 133, 135 СК України, де батьком дитини за заявами сторін вказано Позивача.

Дитина з народження була зареєстрована разом з Позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживала разом з Позивачем за адресою: АДРЕСА_2 . Проживаючи разом з Позивачем дитина отримувала усе можливе для повноцінного розвитку, він піклувався про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Однак, на початку січня 2019 року, Відповідач не погодивши свої дії з Позивачем забрала їх дочку ОСОБА_4 та виїхала з м.Біла Церква в невідомому напрямку, тим самим фактично позбавивши дитину спілкування з батьком. Станом на 30.05.2019 року місце перебування дитини Позивачу було не відомо, Відповідач на телефонні дзвінки не відповідала, дитина не відвідувала дитячій заклад.

За таких обставин Позивач був вимушений звернутися до Білоцерківського ВП з заявою про викрадення дитини. За результатами перевірки було встановлено, що Відповідач разом з дитиною поїхала в м.Олександрія, Кіровоградської області.

Маючи намір бачитися з дитиною та приймати участь у її вихованні, Позивач звернувся до Виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області для отримання рішення про визначення його участі у вихованні дитини. Рішенням Виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області, Позивачу було визначено участь у вихованні дочки та встановлені дні побачень з дитиною один раз на тиждень у суботу з 10 години до 12 години. Однак Відповідач не виконує вимоги рішення та не надає можливості побачень з дочкою. Позивач неодноразово їздив в м.Олександрія для побачення з дитиною, але ці поїздки не надали ніякого результату, оскільки Відповідач не виходила на зв`язок і з дитиною Позивач не побачився.

Позивач ніде не працює і не працювала, не має у власності житла, за таких обставин не зрозуміло де на даний час вона проживає з дитиною та в яких умовах, чи відвідує дитина дитячий садок чи школу, чи має необхідне медичне обслуговування.

Тому Позивач вимушений звернутися до суду та просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 21.10.2019 року було відкрито провадження у даній справі, призначено судове засідання та постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (т.1 а.с. 41-42).

02.12.2019 року на адресу суду від Відповідача надійшов відзив на позов, разом із підтвердженням його направлення Позивачу. У відзиві той зазначив, що Відповідач повністю заперечує проти задоволення позовних вимог та просила відмовити у задоволенні даного позову (т.1 а.с.71-75).

26.11.2019 року через канцелярію суду подано зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, Служба у справах дітей Олександрійської міської ради про визначення місця проживання дитини, в якій зазначено клопотання про прийняття зустрічного позову для розгляду з первісним позовом (т.1 а.с.114-123).

02.12.2019 року ухвалою суду було прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, Служба у справах дітей Олександрійської міської ради про визначення місця проживання дитини, постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 03.02.2020 року о 12 годин 00 хвилин (т.1 а.с.159-160).

03.02.2020 року на адресу суду від Позивача за основним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, разом із підтвердженням його направлення Відповідачу за основним позовом. У відзиві той зазначив, що Позивач повністю заперечує проти задоволення зустрічного позову та просив відмовити у його задоволенні (т.1 а.с.171-173).

12.02.2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника Відповідача за первісним позовом адвоката Харута В.А. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (т.1 а.с.218-219).

13.02.2020 року ухвалою суду клопотання представника Відповідача за первісним позовом, про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції було задоволено (т.1 а.с.223-224).

31.03.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по даній цивільній справі та постановлено призначити справу до судового розгляду по суті (т.2 а.с.23-24).

У судових засіданнях Позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав. Пояснив, що він сам повністю виховував дитину, коли вони жили разом. Весь вільний час з дитиною займався він. Оскільки, він працює до обіду, тому має можливість займатися дитиною. Вважає, що психологічний зв`язок у нього з дитиною встановлений, він спілкується з нею по телефону. Але коли він приїжджає в ОСОБА_5 , Відповідач дитину йому не надає. При цьому, він все це фотографує, бере з собою свідків та все це фіксує. Також з цього приводу він постійно викликає поліцію. На цей час у нього є цивільна дружина, з якою він вже рік проживає у своїй власній квартирі. Заборгованість по аліментах у нього виникає оскільки він не знав про відкриття виконавчого провадження. Просив його позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити в повному обсязі.

У судових засіданнях Відповідач ОСОБА_2 первісний позов не визнала, зустрічний позов підтримала. Пояснила, що вони проживали разом з Позивачем з 2011 року по 2019 рік. У цей час народилася дочка. Вихованням вони займалися разом. Мешкали у м.Біла Церква. Але Позивач її необґрунтовано ревнував. Відносини зіпсувалися остаточно після сварки Позивача з її сином. Вони поїхали в м.Олександрія, оскільки там була людина, яка допомогла влаштуватися її з дітьми у новому місці. У цьому місті вона проживає з лютого 2019 року з гр. ОСОБА_6 . Він добре ставиться до дитини, допомагає їй у навчанні, водить на гуртки, надає допомогу.

14.05.2020 року допитаний в судовому засіданні за клопотанням Позивача за первісним позовом у якості свідка ОСОБА_7 пояснив суду наступне. Він є колишнім чоловіком ОСОБА_2 Відповідача за первісним позовом, у них є спільна дитина - ОСОБА_8 , 2008 року народження. Відносини з колишньою дружиною нормальні. Їх син ОСОБА_9 з січня 2019 року проживає з ним, оскільки Відповідач коли переїхала до іншого міста то залишила сина з ним та вони проживають разом у його батьків, дідуся і бабусі ОСОБА_9 . Вона з сином спілкується регулярно. Дитина не розповідала йому про її погане ставлення. Знає, що Позивач допомагав ОСОБА_9 з уроками, брав участь у його вихованні. Відповідача він кілька разів бачив дома з дітьми. Він знає, що у 2018 році Відповідач залишила ОСОБА_10 з Позивачем, а сама жила у своєї матері кілька місяців. На час коли він працює, з ОСОБА_9 знаходиться його нова дружина. Позивач важко переживає, що дитина поїхала з міста. Він їздив до м.Олександрії, але мати не давала йому можливості зустрітися з дочкою. Відповідач не здатна надати повноцінне виховання їх сину, хоча вона надала 10.04.2020 року 2 000,00 грн. сину на день народження, ще гривень 700,00 грн. давала в грудні 2019 року. Рішення про те, що ОСОБА_9 має проживати з ним, вони прийняли спільно. В ОСОБА_11 до сина вона приїжджала 2-3 рази та забирала дитину до себе. Контакт між ними є, але цього мало. Втім, дитину вона не покинула.

14.05.2020 року допитаний в судовому засіданні за клопотанням Позивача за первісним позовом у якості свідка ОСОБА_12 пояснив суду наступне. Він є кумом та хрещеним батьком ОСОБА_10 , дитини сторін. Він неодноразово бував у них вдома коли вони проживали разом. По його спостереженням більше дитиною займався батько ОСОБА_13 . Був період 3-4 місяці у 2018 році, коли Відповідач проживала окремо від Позивача та дочки, але чому він не знає. Він бачив, що Відповідач ставиться до ОСОБА_10 як нормальна мати, піклується про неї.

14.05.2020 року допитаний в судовому засіданні за клопотанням Позивача за первісним позовом у якості свідка ОСОБА_14 пояснив суду наступне. Він має дружні відносини з Позивачем, а з Відповідачем нормальні. Коли сторони проживали разом, він приходив до них в гості приблизно 1 раз на тиждень. Там були всі умови для розвитку дитини. Дочка була прихильна більш до батька. Але мати була прихильна до дочки як мати. Саме Позивач водив її в садочок, на гімнастику. Вона мала успіхи в гімнастиці. У сторін були сварки, оскільки Позивач знайшов її переписку з іншим чоловіком в телефоні. До сина ОСОБА_15 , Позивач відносився добре, допомагав йому зокрема з уроками. Позивач до насильства не схильний, він є дуже добрим батьком.

14.05.2020 року допитаний в судовому засіданні за клопотанням Позивача за первісним позовом у якості свідка ОСОБА_16 пояснила суду, що Позивач є її старшим сином, з обома сторонами у неї нормальні відносини. Відповідач не хотіла народжувати дитину, але вони з сином її вмовили не робити аборт. Характер у Відповідача нервовий. Часто її син з ОСОБА_10 гуляв в парку, оскільки вдома не могли залишатися із за настрою Відповідача. Дитина має проживати в їх родині, оскільки у них є всі умови для цього. Вони разом з сином їздили в м.Олександрія щоб побачитися з дитиною, оскільки є рішення органу опіки, але Відповідач їм дитину не надавала. Її син направляє дочці посилки, але вони поверталися. Відповідач у 2018 році приблизно на 5 місяців уходила із родини, а дитина залишалася з Позивачем.

14.05.2020 року допитаний в судовому засіданні за клопотанням Відповідача за первісним позовом у якості свідка ОСОБА_6 , пояснив, що працює торгівельним представником, проживає в м.Олександрія з народження, а в 2012 році по 2014 рік проходив службу в м.Біла Церква у військовій частині. З Відповідачем він з лютого 2019 року проживає однією сім`єю. Вони познайомилися в 2015 році через спільних знайомих. Почали підтримувати дружні відносини, а потім виникли почуття. У неї була вже сім`я, але він їм не перешкоджав. Згодом він дізнався про скандали в їх сім`ї. Це він знає зі слів Відповідача, вона скаржилася, що у них дома часто бувають друзі Позивача. Одного разу вона сказала йому, що Позивач її вигнав та попросила його допомогти. Вона забрала з собою в м.Олександрія Марію, а ОСОБА_9 залишився з батьком, оскільки був навчальний рік. Зараз вона з ним підтримує зв`язок. Вони проживають разом на квартирі дядька свідка безкоштовно, лише платять за комунальні послуги. Для дитини створені всі умови: окрема кімната, меблі, необхідні речі таке інше. Вони разом займаються з нею. Створили фактично повноцінну сім`ю, дитина щаслива. Відносини у дитини з матір`ю чудові, а до батька вона відноситься негативно. Був випадок викрадення дитини, але поліція дитину повернула. Відповідач не перешкоджає у їхньому спілкуванні. Після того випадку дитина сама не хоче з Позивачем спілкуватися, навіть по телефону, або розмовляє в 2-3 словах. У нього також є син від іншого шлюбу, який зараз проживає разом з ними. Матеріально вони забезпечені достатньо.

24.06.2020 року в судовому засіданні представник третьої особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради зазначила наступне. Оскільки Відповідач - мати з дитиною проживає в іншому місті, то було обстежено лише умови проживання Позивача - батька. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 10.12.2019 року, Позивачем ОСОБА_1 створені належні умови для проживання його малолітньої дочки ОСОБА_17 разом з ним. Втім, дитина не проживає з Позивачем більше року, а саме - з початку 2019 року.

24.06.2020 року в судовому засіданні представник третьої особи - головний спеціаліст Служби у справах дітей Олександрійської міської ради зазначила наступне. При перевірці було встановлено, що у батька і у матері є всі умови для проживання дитини. Але, коли батьки сперечалися, дитині було нанесено психологічну травму. Після спілкування з ОСОБА_18 встановлено, що на даний час вона бажає проживати з матір`ю. На засіданні комісії були присутні батько та мати, але дитина виявила бажання дати пояснення без присутності батьків. Вона пояснила, що колись любила батька, але тепер його боїться. Також розповіла, що коли вони з мамою переїхали проживати в м.Олександрію, батько приїхав до дитячого садка та без згоди мами її забрав і намагався вивезти за межі міста. Свідок повідомила, що при цьому викликалася поліція, була штовханина, а у дитини виникло враження, що батько хотів її викрасти і вона вже не побачить мами. Акт обстеження умов складала особисто представник. Дитина відвідує дитячий садок у м.Олександрія, який регулярно звітує органу опіки та піклування. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради про визначення місця проживання дитини ОСОБА_17 була заслухана думка батьків та самої дитини, яка виявила бажання проживати разом з матір`ю. За таких обставин органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради дійшов до висновку, що на даний час малолітній ОСОБА_19 доцільніше проживати з матір`ю ОСОБА_2 , оскільки між батьком та дитиною існує психологічний бар`єр, для подолання якого необхідний час. Рекомендовано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 налагодити спілкування між собою, перестати сперечатися, звернутися до психолога для отримання консультації щодо подолання психологічного бар`єру у взаємовідносинах дитини з батьком (т.1 а.с.229).

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, представників третіх осіб та свідків, дослідивши доказі у справі в їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги Позивача ОСОБА_1 за первісним позовом задоволенню не підлягають, а позовні вимоги Відповідача ОСОБА_2 за зустрічним позовом підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин.

Сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з Відповідачем.

ІНФОРМАЦІЯ_1 від цих відносин у сторін народилась дочка ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію про народження відповідно до ст.ст.126, 133, 135 СК України, за №0 (т.1 а.с.14).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 10.12.2019 року, Позивачем за основним позовом ОСОБА_1 створені належні умови для проживання його малолітньої дочки ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним. Дитина не проживає з Позивачем більше року, а саме - з початку 2019 року (т.1 а.с.201-202).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради під час розгляду та вивчення ситуації була заслухана думка обох батьків та самої дитини без присутності батьків. Малолітня ОСОБА_3 розповіла, що дуже хвилюється коли бачить батька, оскільки в неї залишився страх після того випадку, коли він силоміць посадив її до машини та намагався вивезти за своїм місцем проживання. Дитина розповіла, що дуже любить свою маму, що вони багато гуляють, відпочивають, читають книжки. Малолітня ОСОБА_3 виявила бажання проживати тільки з матір`ю ОСОБА_2 . З батьком ОСОБА_1 дитина категорично не бажає навіть бачитися.

Враховуючи викладене, орган опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради дійшов до висновку, що на даний час малолітній ОСОБА_19 доцільніше проживати з матір`ю ОСОБА_2 , оскільки між батьком та дитиною існує психологічний бар`єр, для подолання якого необхідний час. Рекомендовано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 налагодити спілкування між собою, перестати сперечатися, звернутися до психолога для отримання консультації щодо подолання психологічного бар`єру у взаємовідносинах дитини з батьком (т.1 а.с.229).

Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права.

Відповідно до ч.4, 5 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з ч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Як убачається із ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Частиною першою ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У частині першій ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У ст.141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною першою статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною третьою ст.29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Визначаючи місце проживання дитини, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращими інтересами дитини. При винесенні даного рішення судом враховується малолітній вік дитини, її фактичне проживання на даний час із матір`ю та бажання залишитися проживати із нею, висловлене у співбесіді з працівниками служби у справах дітей органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради, а також участь матері у житті дитини. З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що на даний час проживання дитини з матір`ю буде більше відповідати інтересам дитини, позитивно сприятиме її як психологічному так і фізичному розвитку.

Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини із матір`ю. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

З огляду на вищевикладене, у задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Стосовно вимог ОСОБА_2 про стягнення на її користь понесених витрат на правову допомогу в сумі 4000,00 грн. суд зазначає наступне.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України», у якому суд зазначив, що оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у певному розмірі, він виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97), при цьому судом враховано складність справи та виконаних представником робіт (наданих послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони позивача.

Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

Так, на виконання вимог процесуального закону, представником Відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним адвокатом Харута В.А. було надано суду детальний опис робіт, додаткові угоди №1, №2, №3 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 08.11.2019 року №34, квитанції ААИ №344817 та ААИ №344835 на загальну суму 4000,00 грн. (т.2 а.с. 36, 37, 38, 39).

При цьому, від Позивача ОСОБА_1 клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не надходило.

Таким чином, у даній справі суд приходить до висновку про те, що розмір витрат на правничу допомогу є обґрунтованим та підлягає стягненню в розмірі 4 000,00 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Також на підставі до ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі - 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 7, 19, 141, 161 СК України, статтею 29 ЦК України, ст.ст.12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні позовних вимог позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Білоцерківським МВМ №2 ГУ МВС України в Київській області), треті особи: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, Служба у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області, про визначення місця проживання дитини відмовити.

Позовні вимоги відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Білоцерківським МВМ №2 ГУ МВС України в Київській області) до позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий МВ №1 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області), треті особи: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, Служба у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області, про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Білоцерківським МВМ №2 ГУ МВС України в Київській області).

Стягнути з позивача за основним позовом та відповідача за зустрічним ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий МВ №1 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області) на користь відповідача за основним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Білоцерківським МВМ №2 ГУ МВС України в Київській області) сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн., понесені витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн., а всього стягнути 4768,00 (чотири тисячі сімсот шістдесят вісім гривень 00 копійок) грн.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційну скаргу може бути подано до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 10.11.2020 року.

СуддяВ. П. Цукуров