Справа № 127/4188/19
Провадження № 2/127/570/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2020 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Поливаній Ю.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Семенюка І.В.,

відповідача ОСОБА_2 та його представника - адвоката Путіліна Є.В.,

представника відповідача Олексюк Т.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Вінницької міської ради про відновлення меж проїзду, зобов`язання внести зміни у технічну документацію, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Вінницької міської ради про відновлення меж проїзду, зобов`язання внести зміни у технічну документацію, стягнення моральної шкоди, з урахуванням уточнення та зміни позовних вимог, в якому просив суд ухвалити рішення про зобов`язання ОСОБА_2 відновити знищений паркан та розміри проїзду загального користування розташованого між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 встановлених рішенням від 20.07.2005 року Староміського районного суду м. Вінниці по справі №2-16-2005 року відповідно до розмірів, встановлених в додатку №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи №263 від 30.10.2004 року; зобов`язати Вінницьку міську раду внести зміни у технічну документацію домоволодіння АДРЕСА_1 , розмірів проїзду загального користування розташованого між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 встановлених рішенням від 20.07.2005 року Староміського районного суду м. Вінниці по справі №2-16-2005 року, відповідно до розмірів, встановлених в додатку №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи №263 від 30.10.2004 року; стягнути на користь позивача з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 25000,00 грн. та понесені судові витрати (т. 1 а.с. 102-107).

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу на праві власності належить домоволодіння та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням від 20.07.2005 року Староміського районного суду м. Вінниці по справі №2-16-2005 року відновлено проїзд загального користування до домоволодіння АДРЕСА_2 відповідно до розмірів, визначених в додатку №1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи №263 від 30.10.2004 року, (базувалось на підставі рішення ради від 11.02.1965 року).

23.05.2012 року ОСОБА_4 (попередній власник будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 ) отримала державний акт серії ЯМ №339285 на право власності на земельну ділянку 0,0704 га за адресою: АДРЕСА_2 на підставі рішення Вінницької міської ради №713 від 30.03.2012 року для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з присвоєнням кадастрового номера :03:042:0116.

24.05.2012 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4 продала ОСОБА_2 3/4 частки та неповнолітньому ОСОБА_2 1/4 частки земельної ділянки площею 0,0704 га по АДРЕСА_2 .

Позивачем було подано заяву на приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка граничить з домоволодінням АДРЕСА_2 та рішенням Вінницької міської ради від 31.05.2013 року №1301 вирішено передати ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 земельну ділянку загальною площею 1100 кв.м. з метою подальшої безоплатної передачі у власність, із них 1000 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 100 кв.м. для будівництва і обслуговування індивідуального гаража; земельну ділянку площею 156 кв.м. оформити відповідно до вимог чинного законодавства за рахунок земель в межах домоволодіння. За заявою позивача лишки земельної ділянки площею 0,0156 га, яка рахувалась за будинковолодінням АДРЕСА_1 передана у постійне користування ОСОБА_1 , яка граничить із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_2 по першому АДРЕСА_2 .

В Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 11.12.2014 року Держсільгоспінспекції України державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області вказано, що в цілому набуття права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0,1291 га по АДРЕСА_1 здійснюється у порядку, передбаченому чинним законодавством, тому кваліфікувати такі дії як самовільне зайняття земель загального користування на даний час в Інспекції відсутні, чим підтверджено, що будь-яких порушень з питань землекористування (земельною ділянкою) у домоволодінні позивача, яка граничить з домоволодінням відповідачів позивачем не було допущено.

Відповідач ОСОБА_2 постійно порушує правила добросусідства, самоуправно переставив паркан позивача зі сторони свого будинковолодіння, знищив паркан позивача та самоуправно умисно змінив його границі проїзду в сторону земельної ділянки позивача, перешкоджає позивачу користуватись даним проїздом, на якому незаконно складує будівельні матеріали, незаконно зробив стоянку для свого автомобіля, збудував вигрібну яму на проїзді загального користування, чим створив небезпечні умови для будинковолодіння позивача, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

21.08.2018 року без участі і дозволу позивача обстежено земельну ділянку АДРЕСА_1 Департаментом самоврядного контролю Вінницької міської ради, внаслідок чого винесено попередження від 22.08.2018 року №09-00-014-38805 та надано позивачу строк для виконання вимог попередження на протязі п`яти діб, однак позивач безробітний, утримує неповнолітнього сина, 2007 року народження, тому не мав матеріальної можливості відновити паркан границі якого змінив ОСОБА_2 та захватив земельну ділянку позивача.

Моральну шкоду позивач просив стягнути у розмірі 25000 грн., яку обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_2 своїми діями відносно позивача створив неможливі умови для нормального проживання, постійно своїми неправомірними діями (руйнування паркану, порушення границь земельної ділянки позивача, порушення рельєфу проїзду загального користування, що призвело також до затоплення земельної ділянки), впливає на стан здоров`я позивача. Звернення відповідача з безпідставними заявами та скаргами, принижує гідність позивача, внаслідок чого він повинен спростовувати розповсюджувану неправдиву інформацію, що значно вливає на його стан здоров`я та нормальне життя.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Семенюк І.В. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив (т.1 а.с. 76-77), просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів - адвокат Путілін Є.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в позові відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (т. 1 а.с. 67-72). Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки дозволом №171/с Вінницької міської ради дозволено ОСОБА_2 складування будівельних матеріалів на прилеглій до будинку території за адресою: АДРЕСА_2 з 24.07.2018 року по 23.04.2019 року. Крім того, актів перевірки, протоколів, постанов про притягнення відповідачів до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки, складених державним інспектором з контролю за використанням і охороною земель матеріали справи не містять. Вимоги до ВМР також безпідставні.

Представник відповідача Вінницької міської ради Олексюк Т.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (т. 1 а.с. 56-60). Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що Вінницька міська рада не є розробником технічної документації із землеустрою. Крім того, Вінницька міська рада не вчиняла жодних дій, які б свідчили про можливе порушення прав позивача, а спір який виник між сторонами носить приватний характер, тобто Вінницька міська рада є неналежним відповідачем по даній справі.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_5 висновок №505 від 08.09.2020 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи підтримав у повному обсязі. Суду пояснив, при проведенні вказаної експертизи не встановлено захоплення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 частини проїзду загального користування.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, експерта та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , а власниками земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (раніше була власник ОСОБА_4 ), що не заперечується сторонами.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію права власності від 18.04.2018 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер: :03:042:0174 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельної ділянки кадастровий номер: :03:042:0175 для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 25-26).

24.11.2012 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4 продала ОСОБА_2 3/4 частки та неповнолітньому ОСОБА_2 1/4 частки земельної ділянки площею 0,0704 га по АДРЕСА_2 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки :03:042:0116, яка належить продавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №339285, виданого Вінницькою міською радою 22.05.2012 року на підставі рішення Вінницької міської ради №713 від 30.03.2012 року (т. 1 а.с. 19-20).

Згідно виписки із протоколу №4 засідання виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих від 11.02.1965 року вирішено для організації під`їзду до домоволодінь, що будуються по проїзду на АДРЕСА_2 , продовжити його на 8,0 м по ширині 8,0 м, для чого вилучити, на підставі Постанови ВУЦВК та РНК УРСР від 18.07.1928 року з домоволодіння АДРЕСА_5 земельну ділянку площею 64,0 кв.м. Витрати, зв`язані з оплатою фруктових дерев, що попадають під проїзд, віднести за рахунок забудовників (т. 1 а.с. 7).

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 20.07.2005 року по цивільній справі №2-16-2005 позов ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , Вінницької міської ради про усунення перешкод в приватизації земельної ділянки задоволено. Зобов`язано Вінницьку міську раду здійснити приватизацію земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 без згоди ОСОБА_4 .

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Вінницької міської ради про усунення перешкод в приватизації відмовлено.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поновлення проїзду загального користування задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати розташовані на проїзді загального користування паркан і бетонний бордюр та відновити проїзд загального користування до будинковолодіння АДРЕСА_2 відповідно до розмірів, визначених в додатку №1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи №263 від 30.10.2004 року на протязі одного місяця після вступу рішення суду в законну силу. В разі, коли ОСОБА_1 не виконає рішення протягом встановленого строку, ОСОБА_4 має право відновити проїзд загального користування за рахунок відповідача, стягнувши з нього необхідні витрати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , Вінницької міської ради про відновлення проїзду загального користування - відмовлено (т. 1 а.с. 9-11). Вказане рішення суду ухвалено з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи №263 від 30.10.2004 року (т. 1 а.с. 12-16, 128-132).

На підставі вказаного рішення суду винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.12.2005 року (т. 1 а.с. 96).

Відповідно до витягу з рішення Вінницької міської ради від 31.05.2013 року №1301 затверджено обгрунтування та надано громадянам дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок: ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 земельну ділянку загальною площею 1100 кв.м. з метою подальшої безоплатної передачі у власність, із них 1000 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 100 кв.м. для будівництва і обслуговування індивідуального гаража; земельну ділянку площею 156 кв.м. оформити відповідно до вимог чинного законодавства, за рахунок земель в межах будинковолодіння (т. 1 а.с. 23).

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 11.12.2014 року Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області Держсільгоспінспекція України зазначено: «В цілому набуття права власності гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0,1291 га по АДРЕСА_1 здійснюється у порядку, передбаченому чинним законодавством, тому кваліфікувати такі дії як самовільне зайняття земель загального користування на даний час в Інспекції відсутні» (т. 1 а.с. 17).

Згідно витягу з рішення Вінницької міської ради від 25.12.2015 року №67 продовжено термін дії дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1100 кв.м., який наданий рішенням міської ради від 31.05.2013 року №1301 гр. ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 24).

Відповідно до акту 141-ПП перевірки дотримання вимог законодавства Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області від 03.02.2016 року за результатами перевірки встановлено, що фундамент по АДРЕСА_8 збудований у 1988 році згідно рішення Старогородського райвиконкому від 14.09.1988 року №256. Крім того, відповідно до наданих технічних паспортів на житлові будинки по АДРЕСА_1 (реєстровий номер 18567) та 53 (інвентаризаційна справа №5075) самочинне будівництво прибудов не значиться. Під час виїзду на місце будівельні роботи не проводились. (т. 1 а.с. 18).

На а.с. 21-22 т. 1 міститься акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 30.05.2016 року щодо земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , площею 01000 га, 0,0100 га наданої власнику ОСОБА_1 , у якому підпис ОСОБА_2 відсутній.

13.09.2018 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до голови Вінницької міської ради, в якій просив відмінити винесене попередження від 22.08.2018 року №09-00-014-38805; провести повторно в його присутності перевірку розмірів земельної ділянки виділеної для проїзду по першому АДРЕСА_2 зі сторони його будинковолодіння ( АДРЕСА_1 ) без участі осіб, які раніше приймали участь у попередній перевірці; зобов`язати правопорушника ОСОБА_2 негайно звільнити від будівельних матеріалів проїзд загального користування, по АДРЕСА_2 з боку його будинковолодіния відновити порушений паркан та повернути самовільно захвачену ним земельну ділянку з боку його земельної ділянки та ліквідувати створену ОСОБА_2 стоянку для автомобіля на проїзді (т. 1 а.с. 28).

12.10.2018 року ОСОБА_1 . Департаментом самоврядного контролю Вінницької міської ради надано відповідь, що було проведено обстеження земельної ділянки територіальної громади міста, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що ОСОБА_1 зайнято земельну ділянку територіальної громади м. Вінниці площею 0,0004 га шляхом встановлення сітки Рабиця на бетонних та залізних стовпчиках без відповідних дозвільних документів, що підтверджується результатами тахеометричної зйомки земельної ділянки від 14.08.2018 року. Також було проведено обстеження земельної ділянки територіальної громади міста, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . В ході проведеного обстеження встановлено, що ОСОБА_2 зайняв земельну ділянку територіальної громади міста Вінниці площею 0,0019 га шляхом встановлення огорожі з сітки без відповідних дозвільних документів, що підтверджується результатами тахеометричної зйомки земельної ділянки 14.08.2018 року, проведеної МКП «Вінницький муніципальний центр містобудування і архітектури» та кадастровим планом. Зважаючи на викладене вище, постановою адміністративної комісії виконавчому комітеті Вінницької міської ради №1041 від 05.10.2018 року на ОСОБА_2 накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. та Вінницькою міською радою подано позовну заяву щодо звільнення комунальної земельної ділянки по АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 29).

Відповідно до довідки №151 від 15.02.2019 року, виданої квартальним комітетом «Царина» від 15.02.2019 року ОСОБА_2 зніс біля складованого каміння сітку «Рябицю» та буде продовжувати складування будівельних матеріалів шляхом взяття ордеру (т. 1 а.с. 73).

Згідно дозволу №171/с, виданого Вінницькою міською радою ОСОБА_2 , дозволено проводити складування будівельних матеріалів на прилеглій до будинку території за адресою АДРЕСА_2 . Дозвіл діє з 24.07.2018 року до 23.04.2019 року (т. 1 а.с. 74).

Департаментом архітектури, містобудування та кадастру надано відповідь ОСОБА_3 на його звернення від 28.01.2015 року №Б-01-5170, згідно якої встановлено, що в ході вивчення поданих матеріалів встановлено, що відповідно до рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 29.07.2005 р. відновлено проїзд по АДРЕСА_2 , так згідно додатку №1 судово-технічної експертизи, до вище згаданого будинковолодіння створено проїзд завширшки 8 м (т. 1 а.с. 79).

На а.с. 218-239 т. 1 - висновок експерта №505 від 08.09.2020 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, відповідно до якого встановлено таке:

Порівнявши інформацію щодо розмірів, яка міститься у Державному земельному кадастрі та розмірів, які зазначені у додатку 1 до висновку №263 судової будівельно - технічної експертизи від 30 жовтня 2004р. можливо зробити висновок, що проїзд загального користування між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 рішенню Староміського районного суду м. Вінниці від 20.07.2005р. у справі №2-16-2005 року відповідає інформації щодо розмірів, яка міститься у Державному земельному кадастрі, величини промірів відповідно до інформації, яка міститься у Державному земельному кадастрі не менші тих промірів які зазначені у додатку 1 до висновку №263 судової будівельно - технічної експертизи від 30 жовтня 2004р.

Після співставлення інформації щодо розмірів та меж, земельної ділянки кад. №:03:042:0174 площею 0,1га., кадастровий №:03:042:0175 площею 0,01га. домоволод. АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 , земельної ділянки кад. №:03:042:0116 площею 0,0704га., яка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка міститься у Державному земельному кадастрі з фактичним парканом, який встановлений між земельними ділянками домоволод. АДРЕСА_1 ( ОСОБА_1 ) та АДРЕСА_2 ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3. ) та фактичним парканом який встановлений між проїздом загального користування та земельною ділянкою домоволод. АДРЕСА_1 ( ОСОБА_1 ) можливо зробити висновок, що проїзд загального користування збільшений у бік земельної ділянки домоволод. АДРЕСА_1 ( ОСОБА_9 ), а також, що фактичний паркан між домоволод. АДРЕСА_1 та домоволод. АДРЕСА_2 встановлений на земельній ділянці кад. №:03:042:0174 домоволод. АДРЕСА_1 ( ОСОБА_1 ), а саме:

- земельна ділянка площею 3,0 кв.м. (на додатку 3 відображена помаранчевим кольором), яка входить до складу земельної ділянки кад. №:03:042:0174, що належить ОСОБА_1 та яка фактично використовується як проїзд загального користування із лінійними розмірами по периметру від точки А за годинниковою стрілкою: 1,04м., 4,98м., 2,02м., 2,05м., 1,07м.;

- земельна ділянка площею 6,0 кв.м. (на додатку 3 відображена жовтим кольором), яка входить до складу земельної ділянки кад. №:03:042:0174, що належить ОСОБА_1 перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із лінійними розмірами по периметру від точки А за годинниковою стрілкою: 12,84м., 1,07м., 0,26м., 1,98м., 2,46м., 3,17м., 3,0м., 2,03м., 0,15м.

Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України встановлюється, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а саме припинення дії, яка порушує право.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 16 ЦК України суд має право захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який встановлений угодою або законом.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним.

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (ст. 373 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Гарантуючи права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Частиною другою статті 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно з положеннями статті 108 ЗК України у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 відновити знищений паркан та розміри проїзду загального користування розташованого між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 встановлених рішенням від 20.07.2005 року Староміського районного суду м. Вінниці по справі №2-16-2005 року відповідно до розмірів, встановлених в додатку №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи №263 від 30.10.2004 року не підлягають задоволенню з таких підстав.

Позивач не надав суду належних доказів, що відповідачі знищили паркан між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Навпаки, висновком №505 судової земельно-технічної експертизи від 08.09.2020 року (т. 1 а.с. 222 на звороті та Додатком №5) встановлено і підтверджується, що земельна ділянка, яка перебуває у власності ОСОБА_1 і розміщена за адресою: АДРЕСА_1 огороджена частково, з боку земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 встановлений паркан із металевої сітки по металевим стовпам, з боку АДРЕСА_2 (проїзд загального користування) земельна ділянка огороджена парканом із металевої сітки по металевих стовпах. Крім того, в ході судового засідання на запитання суду позивач ОСОБА_1 пояснив, що зображений в Додатку №5 до висновку №505 судової земельно-технічної експертизи від 08.09.2020 року паркан із металевої сітки по металевим стовпам з боку земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_1 встановив особисто. Отже, фактично з боку земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 паркан встановлено особисто позивачем ОСОБА_1 і цей паркан ніким не знищений.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про відновлення розмірів проїзду загального користування розташованого між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 встановлених рішенням від 20.07.2005 року Староміського районного суду м. Вінниці по справі №2-16-2005 року відповідно до розмірів, встановлених в додатку №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи №263 від 30.10.2004 року, то суд враховує, що згідно висновку №505 судової земельно-технічної експертизи від 08.09.2020 року (т. 1 а.с. 226 на звороті), порівнявши інформацію щодо розмірів, яка міститься у Державному земельному кадастрі та розмірів, які зазначені у додатку 1 до висновку №263 судової будівельно - технічної експертизи від 30 жовтня 2004р. можливо зробити висновок, що проїзд загального користування між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 рішенню Староміського районного суду м. Вінниці від 20.07.2005р. у справі №2-16-2005 року відповідає інформації щодо розмірів, яка міститься у Державному земельному кадастрі, величини промірів відповідно до інформації, яка міститься у Державному земельному кадастрі не менші тих промірів які зазначені у додатку 1 до висновку №263 судової будівельно - технічної експертизи від 30 жовтня 2004р.

Крім того, згідно висновку №505 судової земельно-технічної експертизи від 08.09.2020 року встановлено, що земельна ділянка площею 3,0 кв.м., яка входить до складу земельної ділянки кадастровий номер :03:042:0174, що належить ОСОБА_1 , фактично використовується як проїзд загального користування (схематичне зображення на а.с. 230 т. 1). Проте даним висновком експерта не підтверджується, що межі загального проїзду, встановлені рішенням від 20.07.2005 року Староміського районного суду м. Вінниці по справі №2-16-2005 року відповідно до розмірів, встановлених в додатку №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи №263 від 30.10.2004 року порушено саме відповідачами по справі, а також, що дана земельна ділянка площею 3,0 кв.м. перебуває у фактичному користуванні відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Будь-яких інших належних доказів порушення відповідачами прав позивача щодо знищення паркану та порушення ними розмірів проїзду загального користування, позивач ОСОБА_1 суду не надав.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

З огляду на предмет і зміст заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, суд розглянув дану справу в межах заявлених позовних вимог і тому не вдається до оцінки встановлених висновком №505 судової земельно-технічної експертизи від 08.09.2020 року обставин, що земельна ділянка площею 6,0 кв.м., яка входить до складу земельної ділянки кадастровий номер :03:042:0174, що належить ОСОБА_1 , перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 був присутній у судових засіданнях, його інтереси в суді представляв адвокат Семенюк І.В.

Позивач та його представник були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень та принцип диспозитивності цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

До позовної заяви позивачем додано докази, які він вважав за необхідне надати суду на підтвердження позовних вимог, таким чином позивач був зобов`язаний подати суду всі наявні у нього докази на підтвердження всіх обставин, що є підставою його позовних вимог.

Отже, суд дійшов висновку, що в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які посилався під час звернення до суду із позовними вимогами, що саме відповідачі порушують правила добросусідства, що відповідачем ОСОБА_2 знищено паркан та порушено розміри проїзду загального користування розташованого між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 встановлених рішенням від 20.07.2005 року Староміського районного суду м. Вінниці по справі №2-16-2005 року, відповідно до розмірів, встановлених в додатку №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 263 від 30.10.2004 року.

Також суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов`язання Вінницьку міську раду внести зміни у технічну документацію домоволодіннями АДРЕСА_1 розмірів проїзду загального користування розташованого між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 встановлених Рішенням від 20.07.2005 року Староміського районного суду м. Вінниці по справі №2-16-2005 року відповідно до розмірів, встановлених в додатку №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи №263 від 30.10.2004 року не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 1 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою це є затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про землеустрій» розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Таким чином, Вінницька міська рада жодним чином не може вважатися розробником технічної документації із землеустрою.

Статтею 31 Земельного кодексу України визначено, що зміни до документації із землеустрою вносяться особою, яка відповідно до вимог цього Закону може бути розробником документації із землеустрою за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування або власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, які затвердили проекти землеустрою.

Відповідно до чинного земельного законодавства, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні, однак у виконавчих органах відсутня інформація щодо виконання позивачем вимог щодо розроблення технічної документації із землеустрою.

Судом встановлено, що Вінницька міська рада не вчиняла жодних дій, які б свідчили про можливе порушення прав позивача, зокрема, Вінницька міська рада не була розробником технічної документації із землеустрою та не приймала рішення щодо організації проїзду до домоволодіння позивача; не вчиняла дії щодо обмеження земельних прав позивача, а спір, який виник між сторонами у справі носить приватний характер.

Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач ОСОБА_1 вказував, що діями відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3. йому спричинено моральну шкоду в розмірі 25000 грн., які просив стягнути з відповідачів.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводить потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров`я у зв`язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції; довідки про відрахування з вузу тощо.

У документі медичного характеру має бути зазначено, коли виникло захворювання, в результаті чого, чи могло воно стати наслідком психічних переживань через порушення конкретного права, мало місце погіршення загального стану чи сталося загострення хронічної хвороби у визначений період часу, тощо.

Факт завдання моральної шкоди може бути підтверджений також показаннями свідків, зокрема, про важкий душевний стан потерпілого, спричинений правопорушенням, його переживання, хвилювання, зміни в самопочутті, загальному душевному настрої тощо, стані здоров`я, способі життя, спілкування, звичках, працездатності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно ст. 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем ОСОБА_1 відповідно до ст. 81 ЦПК України не доведено належними доказами неправомірності дій відповідачів, якими спричинено позивачу моральну шкоду, а також не доведено належними доказами факт заподіяння позивачу відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є недоведеним, тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Вінницької міської ради про відновлення знищеного паркану, меж проїзду, зобов`язання внести зміни у технічну документацію, стягнення моральної шкоди слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 23, 319, 321, 373, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 31, 78, 91, 103, 108, 122, 152, 158 Земельного кодексу України, ст. ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Вінницької міської ради про відновлення меж проїзду, зобов`язання внести зміни у технічну документацію, стягнення моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами та третьою особою до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: