Справа № 760/9538/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Машевській О.Ю.,

за участю:

представника скаржника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Войтович М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на дії Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

21.04.2020 року до суду надійшла скарга ОСОБА_3 на дії Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа ОСОБА_2

Вимоги скарги вмотивовані тим, що 28.05.2009 року державним виконавцем Солом`янського районного ВДВС у м. Києві Кучерявою Т.А. на виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києві за виконавчим листом № 2-419-1/09 від 17.03.2009 року було розпочате виконавче провадження № 13047552 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 160664,20 грн., про що прийнято відповідну постанову.

Відповідно до п. 4 зазначеної постанови, яка, зі слів заявника, не була вручена йому належним чином, було накладено арешт на все його майно, що, на його думку, є непропорційним сумі боргу забезпеченням.

Крім того, вважає, що невручення копії постанови належним чином на дало можливості йому як боржнику у добровільному порядку виконати рішення суду та призвело до накладення такого обтяження, яке б мало бути застосовано лише після того, як державний виконавець пересвідчився би у отриманні постанови боржником.

Згідно з даними станом на 11.12.2019 року інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкті нерухомого майна у реєстрі містяться відомості про запис щодо обтяження за № 8771309 від 02.06.2009 року, здійснений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № ДВ/14 від 28.05.2009 року ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві, та внесено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна.

Однак 24.07.2012 року у вказаному виконавчому провадженні було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Тобто, стягувачу був повернутий виконавчий лист № 2-419-1/09 від 17.03.2009 року, який повторно до виконання не подавався і строк на повторне пред`явлення якого сплив 24.07.2013 року, згідно даних з Автоматизованої системи виконавчих проваджень інформації щодо виконавчого провадження № 13047552 не знайдено і жодних виконавчих дій по ньому не проводиться, жодних відомостей про боржника ОСОБА_3 у Єдиному реєстрі боржників не міститься.

Проте, станом на 20.03.2020 року обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно ОСОБА_3 не знято, що створює перешкоди та обмежує його у здійсненні ним права власності.

Заявник вважає, що виконавчі дії по виконавчому провадженні № 13047552 проводились із порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», зазначає, що іншого ефективного способу захисту прав наразі немає, а тому просить суд:

-визнати неправомірними дії державного виконавця ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Кучерявої Т.А., які полягають у не направленні постанови про відкриття виконавчого провадження № 13047552 від 28.05.2009 року ОСОБА_3 в строки, встановлені законодавством, та накладенні арешту на все його майно одночасно з прийняттям постанови про відкриття провадження № 13047552 від 28.05.2009 року;

-скасувати п. 4 постанови № 13047552 від 28.05.2009 року в частині накладення арешту на все майно та зняти арешт з нерухомого майна, що перебуває у власності ОСОБА_3 , що було внесено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.04.2020 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.06.2020 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі.

У судовому засіданні представник заявника - адвокат Лисенко С.М. підтримав доводи скарги та просив задовольнити її вимоги.

Представник Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений. Його неявка не перешкоджає розгляду.

В листі, який надійшов до суду 12.06.2020 року, головний державний виконавець Марків Я.Є. повідомив, що строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця становить 3 роки, і в подальшому підлягають знищенню.

Станом на 01.06.2020 року рішення суду боржником не виконано, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій не сплачено. Дії державного виконавця відповідали вимогам закону, а тому не підтримує вимоги заявника та покладається на законне вирішення питання по суті.

Заінтересована особа - стягувач ОСОБА_4 та його представник заперечували проти задоволення скарги, посилаючись на те, що рішення суду не виконано, борг не виплачено. На даний час стягувач звернувся до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 28.05.2009 року постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Кучерявої Т.А., яка на даний час не працює, відкрито виконавче провадження № 13047552 на підставі виконавчого листа № 2-419-1/09, виданого Солом`янським районним судом м. Києві 17.03.2009 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу - 160664,20 грн. та накладено арешт на все майно боржника (а.с.12).

З відповіді Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що виконавче провадження № 13047552 знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання.

Відповідно до положень ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на день винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред`явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 30 цього Закону державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому статтею 32 цього Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

У постанові про відкриття провадження № 13047552 від 28.05.2009 року пунктом 6 передбачено направити копії постанови, зокрема, сторонам виконавчого провадження.

Разом з тим, щодо неправомірності дій державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Кучерявої Т.А., які полягають у не направленні постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_3 в строки, встановлені законодавством, то з матеріалів справи вбачається, що матеріали виконавчого провадження, в рамках якого на майно скаржника накладено арешт, знищені за закінченням терміну їх зберігання.

Так як встановити на даний час за відсутності матеріалів виконавчого провадження своєчасність направлення боржнику та отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження не виявляється можливим, тому підстав вважати, що боржник був позбавлений можливості скористатися правами, наданими йому ЗУ «Про виконавче провадження», немає.

Крім того, несвоєчасне отримання постанови про відкриття виконавчого провадження не є підставою для її скасування, а слугує лише підставою для відкладення проведення виконавчих дій.

Так, згідно зі ст. 35 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача або боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів.

Між тим, у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що в межах даного виконавчого провадження проводились будь-які виконавчі дії, а також, що ОСОБА_3 мав намір добровільно виконати рішення, а, отже, не вбачається підтвердження порушення державним виконавцем вимог законодавства.

Також відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону за заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

Таким чином, аналіз наведених норм Закону спростовує хибні твердження представника заявника - адвоката Лисенко С.М. в обґрунтування вимоги скасувати п. 4 постанови в частині накладення арешту на все майно про те, що обов`язковою умовою накладення арешту має бути попереднє пересвідчення державного виконавця в отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Також, як вбачається з копії постанови про відкриття провадження № 13047552 від 28.05.2009 року, у п.п. 4,5 накладено арешт на все майно боржника та заборонено здійснювати його відчуження лише в межах суми боргу - 160664,20 грн., що застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду.

З наданої представником стягувача станом на 19.06.2020 року інформації з Держаного реєстру прав власності на нерухоме майно випливає, що з нерухомого майна за заявником 01.03.2010 року на підставі свідоцтва про право власності було зареєстровано право власності на Ѕ частку житлового будинку загальною вартістю 22678 грн. Втім, відомості про інші права власності та про заборону відчуження об`єктів нерухомого майна в Державних реєстрах відсутні.

Тобто, виконавцем в межах його повноважень застосований спосіб забезпечення, який є пропорційним сумі боргу за виконавчим документом.

На підставі вищезазначеного, дії державного виконавця щодо накладення арешту на майн боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах суми боргу при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження є правомірними та не порушують права боржника.

У такому випадку суд вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження видана у відповідності з вимогами ст.ст. 3, 18, 24 Закону, тому суд не знаходить правових підстав для її скасування.

В подальшому постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Мазур Ю.С., який на даний час не працює, про повернення виконавчого документу від 24.07.2012 року виконавчий лист було повернено стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст. 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 13).

За змістом даної норми закону виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 01.06.2020 року рішення суду боржником дійсно не виконано, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій не сплачено.

Однак згідно даних з Автоматизованої системи виконавчих проваджень інформації про виконавче провадження № 13047552 не знайдено, при цьому обтяження у вигляді арешту майно, власником якого є ОСОБА_3 , не знято (а.с. 14-16).

З матеріалів скарги вбачається, що представник заявника звертався до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) стосовно зняття арешту з майна. У листі від 11.03.2020 року йому були роз`яснені підстави для зняття виконавцем арешту з майна боржника та повідомлено, що арешт може бути знятий також за рішенням суду (а.с. 8-9).

Так, згідно зі ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на день винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 49 цього Закону закінчення виконавчого провадження відбувається у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;

14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке

підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Як зазначалось вище, правилами п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено повернення стягувачу виконавчого документа , на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Таким чином, повернення виконавчого документа з підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», не тягне за собою обов`язку виконавця скасування арешту майна боржника.

За викладених обставин дії державних виконавців відповідають вимогам закону і правові підстави як для скасуванні п. 4 постанови про відкриття виконавчого провадження № 13047552 від 28.05.2009 року в частині накладення арешту на все майно, так і скасування арешту з майна у зв`язку із поверненням виконавчого документу стягувачу відсутні.

Крім того, щодо вимоги заявника зняти арешт з майна, то при цьому слід звернути увагу, що відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 18 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд не має права вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Тому суд в межах розгляду скарги щодо прийняття процесуальних рішень виконавцем не може виходити за межі своїх повноважень та вирішувати їх, а може зобов`язати державного виконавця усунути порушення закону шляхом здійснення певних виконавчих дій, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Між тим, усі дії у виконавчому провадженні були вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», в межах повноважень державного виконавця і права або свободи заявника не були порушені, тому суд вважає викладені заявником обставини необґрунтованими, а скарга такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

При цьому суд не приймає до уваги посилання стягувача лише на недоцільність зняття арешту через невиконання до теперішнього часу рішення суду, оскільки законодавством чітко передбачені певні обов`язок, підстави та порядок зняття обтяження з майна.

Так, на даний час відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, законом передбачена процедура зняття арешту з майна в судовому порядку, але шляхом звернення до суду з відповідним позовом, тобто в порядку позовного провадження, оскільки спір про скасування арешту на майно є цивільно-правовим та має бути вирішений за правилами цивільного судочинства за позовною заявою про порушення права власності на майно.

Також, оскільки заявником з поважних причин було пропущено строк на подання скарги з огляду на його посилання на отримання лише 11.03.2020 року копій постанов після звернення до ВДВС його представника, суд вважає за можливе бути поблажливим до викладених обставин та поновити йому строк на подання скарги.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», статтями 251, 259, 263-264, 447-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_3 строк на подання скарги на дії Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа ОСОБА_2 .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 26 червня 2020 року.

Суддя: