Справа № 509/992/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 рокуОвідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кочко В.К.,

при секретарі Савченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополь, Одеської області позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "СКАЙД" про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП

ВСТАНОВИВ:

23 березня 2017 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, 25.11.2020 р. надав до суду уточнену позовну заяву та зазначив, що 13 липня 2015 року о 10.40 год на 12 км. автодороги Одеса Б.Дністровський Овідіопольського району Одеської області відповідач керуючи транспортним засобом марки «Шевролет» д.н. НОМЕР_1 не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «RENAULT» д.н. НОМЕР_2 під керуванням позивача, який рухався в попутному напрямку попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а тому позивач просить стягнути з ПАТ "СК "СКАЙД" матеріальну шкоду в розмірі 12558,41 грн., 10285,06 грн. пені, 10495,72 грн. збитків від інфляції, 2392,40 грн. 3% за користування грошовими коштами, з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 32602,84 грн.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, 10.12.2019 р. надіслав до суду відзив.

Представник відповідача ПАТ "СК "СКАЙД" у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 13 липня 2015 року о 10.40 год на 12 км. автодороги Одеса Б.Дністровський Овідіопольського району Одеської області ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Шевролет» д.н. НОМЕР_1 не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «RENAULT» д.н. НОМЕР_2 , під керуванням позивача, який рухався в попутному напрямку попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, а також обставини цієї ДТП не потребують доказування під час розгляду вказаної цивільної справи.

Автомобіль марки «RENAULT» д.н. НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, наявною у матеріалах справи.

Цивільна правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «СК «СКАЙД», на підставі полісу серії АІ №4327167, з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну у розмірі 50000 грн.

ОСОБА_1 , 28.03.2017 р. звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування та йому було сплачено відшкодування у розмірі 14000 грн.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи позивач звернувся до ТОВ МП «Універсал ЛТД» для оцінки завданої йому шкоди.

Відповідно до аварійного сертифікату №345-07/15 від 16.07.2015 р., вартість матеріального збитку завданого позивачу складає 26558,41 грн., а вартість відновлюваного ремонту автомобіля становить 54256,40 грн.

Згідно акту виконаних робіт №47 від 07.08.2016 р. «СПД-ФО ОСОБА_3 » вартість відновлюваного ремонту автомобіля склала 59161,25 грн.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Так, положеннями ч. 1 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортних засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом. Таке страхування здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам у наслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, зокрема й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала цю шкоду, у загальному порядку.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону).

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року (справа №755/18006/15-ц), яка визначила, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правої відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страхова компанія, як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі пункту 22.1 статті 22 Закону здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і виплатою у межах ліміту відповідальності страховика на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

У постанові Верховного суду від 19.09.2018р. у справі № 753/21177/16-ц зроблено висновок, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). У разі вирішення питання про відшкодування реальних збитків, належними доказами можуть бути платіжні документи та інші документи, які підтверджують факт понесення таких витрат і пов`язаність витрат з усуненням заподіяної шкоди.

Таким чином, є два різні способи визначення розміру шкоди, на відшкодування якої має право потерпіла особа: коли розмір шкоди визначається спеціалістом (експертом) у звіті (висновку про оцінку, тощо) розрахунковим методом, інший спосіб: коли відшкодовуються реальні збитки, тобто дійсні витрати, понесені потерпілим на відновлення пошкодженого майна за кожним з цих способів існують різні види доказування.

Суд зазначає, що посилання позивача на обов`язок відповідачів відшкодувати шкоду, яка вказана у аварійному сертифікаті та акті виконаних робіт, суд розцінює критично.

Суд вважає, що позивачем не навдено доказів того, яку саме суму слід вважати розміром завданої йому матеріальної шкоди.

Оскільки інших доказів не надано, а обов`язок по доказуванню покладається на позивача і не може перекладатись на відповідачів, то суд вважає, що позивач не довів належними доказами наявність у відповідачів обов`язку відшкодувати шкоду зазначену у позові.

Суд зазначає, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 (заподіювача шкоди) була застрахована, то за договором страхування (ОСЦПВ) його страховик є тою особою, яка зобов`язана відшкодувати збитки замість заподіювача шкоди, в межах страхової суми, оговореної в договорі страхування відповідальності (у даному випадку 50000 грн.), а також в межах, встановлених спеціальним законом про страхування відповідальності (зокрема, виплата визначається з урахуванням зносу автомобіля; страховиком не відшкодовується втрата товарного вигляду; не відшкодовується шкода в розмірі франшизи).

Таким чином, обсяг зобов`язань відповідача ОСОБА_2 по відшкодуванню завданої з його вини шкоди у даному випадку має визначатись розміром шкоди, не покритим страховим відшкодуванням, здійсненим його страховиком, - тобто або різницею між дійсним розміром заподіяної власнику транспортного засобу шкоди (визначеним у належному порядку) і лімітом страхової виплати за договором ОСЦПВ (страховою сумою за договором), або франшизою, встановленою договором страхування відповідальності, або різницею між відшкодованою шкодою з урахуванням зносу ТЗ та розміром шкоди без урахування зносу для випадків, коли потерпілий має право на отримання такого відшкодування.

Відповідно до ст.ст.28,29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Згідно ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

З урахуванням викладеного суд вважає, що позивачу ОСОБА_1 необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, в порядку п.2 ч.2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, у зв`язку з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 133,137,141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст.16, 22, 979, 999, 1166, 1187,1194 ЦК України, ст.ст.6,9,28,29,30 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "СКАЙД" про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Кочко В.К.