Справа № 263/4344/20
Провадження №2-з/263/29/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Шатілової Л.Г., за участю секретаря судового засідання Ничипорук А.А., розглянувши заяву з заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позову, -

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника адвокат Довженко В.І. звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Вказану заяву мотивує тим, що між ОСОБА_1 та туристичним агентством «Онікс-тур» в особі ФОП ОСОБА_2 був укладений договір-доручення № 679, відповідно до умов якого він доручив останньому прийняти від нього грошові кошти у розмірі 19000,00 грн. та внести вказану суму на поточний рахунок ФОП ОСОБА_2 в якості оплати за туристичні послуги. Проте, договір туристичних послуг укладений не був. Заявник звертався до ФОП ОСОБА_2 з заявою про повернення грошових коштів, але йому було відмовлено. У зв`язку з чим ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовною заявою про захист прав позивачів та для забезпечення виконання судового рішення за його позовом існує необхідність накладення арешту на майно ФОП ОСОБА_2 .

У зв`язку з тим, що у заявника відсутні відомості щодо майна ФОП ОСОБА_2 , він просить витребувати з Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості про наявне нерухоме майно у ОСОБА_2 , а також забезпечити позовну заяву до її подання шляхом накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Так, ч.1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно (п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином співмірність, зокрема, полягає у тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може ускладнити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Окрім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів заяви вбачається, що ОСОБА_1 має намір звернутися до суду із заявою про захист прав споживачів на стягнення суми за договором доручення №679 від 26.11.2019 року, укладеним між ним та Туристичним агентством «Онікс-тур» в особі ФОП ОСОБА_2 . У договорі-дорученні зазначена сума 19000,00 грн. про стягнення будь-яких інших сум з ФОП ОСОБА_2 в заяві не йдеться. Проте, в якості забезпечення майбутнього позову представник заявника просить застосувати такий вид забезпечення, як арешт нерухомого майна, а саме: будинку АДРЕСА_1 , ринкова вартість якого на теперішній час не встановлена, тому суд не може визначити співмірність ціни майбутнього позову, визначеної позивачем, та ринкової вартості майна, на яке просить накласти арешт заявник.

Разом з тим, заявником не надано доказів того, що зазначене майно належить на підставі права власності ОСОБА_2 , тобто при накладені арешту на вищезазначене майно може бути обмежене право інших осіб на володіння, використання чи розпорядження вказаним майном.

Крім того, посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є підставою для задоволення відповідної заяви.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 17.10.2018 року у справі №183/5864/17-ц.

Таким чином, оцінивши наведені обставини для вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що відсутність зазначених відомостей у заяві про забезпечення позову позбавляє можливості дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, у зв`язку з чим заява про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги представника заявника адвоката Довженко В.І. стосовно витребування з Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості про наявне нерухоме майно у ОСОБА_2 , суд зазначає, що вказані відомості можна отримати за допомогою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, доступ до якого є відкритим, тобто заявник може власноруч отримати вказану інформацію або витребувати вказані відомості згідно ст.ст.84, 116 ЦПК України.

Суд також може витребувати вказані відомості при наявності у сторони будь-яких перешкод в їх отриманні, проте в супереч вимогам ст. 84 ЦПК України, представником заявника не зазначені причини неможливості самостійно надати докази, а також заходи вжиті для отримання цього доказу самостійно.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 149, 150,153, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.Г. Шатілова