Справа № 456/3077/15-ц
Провадження № 2/456/47/2020
РІШЕННЯ

іменем України

23 жовтня 2020 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Куртої В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та просить визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , видане 29.10.2002 на підставі рішення виконкому Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області № 119 від 27.12.2001 в частині належності частини житлового будинку ОСОБА_4 ; визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.12.2004, зареєстроване в реєстрі за № 1-6040, видане ОСОБА_5 ; визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.05.2013, зареєстроване в реєстрі за № 1523, видане ОСОБА_2 ; скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 972524, реєстраційний номер будинку 3; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтування позовних вимог.

27.12.2001 Голобутівська сільська рада Стрийського району Львівської області, розглянувши заяву ОСОБА_4 , жителя с. Голобутів про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 у зв`язку із скасуванням поняття «колгоспний двір» та наявності відмов про належні частки спадкового майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 , керуючись «Правилами державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходиться в користування фізичних та юридичних осіб» та відповідно до п. 10 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняла рішення № 119 про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 як приватний двір, яким було доручено Стрийському МБТІ провести реєстрацію свідоцтва про право власності відповідно до даного рішення.

На час прийняття вищевказаного рішення щодо спірного житлового будинку позивач ОСОБА_1 був неповнолітнім. 29.10.2002 на підставі вище вказаного рішення було виготовлено свідоцтво серії НОМЕР_1 про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який був зареєстрований Стрийським МБТІ на праві спільної часткової власності в рівних долях за ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та записаний в реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 210 від 04.11.2002.

Невідомим залишається те, яким чином було виготовлено свідоцтво про право власності на ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на підставі рішення Голобутівської сільської ради від 27.12.2001 за № 119, якщо в ньому чітко зазначено: «Оформити право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 як приватний двір».

Отже, цілий спірний житловий будинок має належати ОСОБА_1 , тим паче в рішенні № 119 зазначено, що ОСОБА_4 відмовився від своєї частки в користь ОСОБА_1 . Слід зазначити, що інші особи також відмовилися в користь позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. Після його смерті спірну частину житлового будинку прийняла в спадщину за заповітом його дружина ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після її смерті 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_1 прийняв у спадщину її син ОСОБА_2 (відповідач у справі).

Відповідачка ОСОБА_3 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5

24 лютого 2014 року Стрийським місьркайонним судом Львівської області ухвалено рішення, яким визначено ОСОБА_3 додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який був пропущений з поважної причини. Рішення набрало законної сили 10.06.2014.

27 лютого 2012 року підприємством територіального управління охорони здоров`я (Італія) ОСОБА_3 була визнана цивільним інвалідом на 75% з діагнозом «Хронічно-прогресуючий розсіяний склероз. Реактивний тривожно-депресивний стан». Оскільки на момент смерті матері ОСОБА_3 була інвалідом, то в порядку ст. 1241 ЦК України вона має право на обов`язкову частку, а також вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Отже, на даний час 1/2 частина спірного житлового будинку належить ОСОБА_1 , 1/2 частина відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Зважаючи на те, що рішенням Голобутівської сільської ради від 27.12.2001 за № 119 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 оформлялося за ОСОБА_1 , а ОСОБА_4 відмовився від своєї частки, тому цілий житловий будинок має належати позивачу ОСОБА_1 , у зв`язку з чим він і звертається до суду з даним позовом.

Про порушення свого права він дізнався у травні 2013 року, коли відповідач ОСОБА_2 звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 , Голобутівської сільської ради про визнання незаконним рішення Голобутівської сільської ради, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності на частину будинковолодіння в порядку спадкування за законом. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, яке набрало законної сили 09.02.2015, в задоволенні позов відмовлено, а тому вважає, що він не пропустив строку звернення до суду з даним позовом.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

22.07.2015 на адресу Стрийського міськрайонного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності /т. 1 а.с. 2/.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2015 року справу розподілено судді Гулкевичу О.В /т. 1 а.с. 26/.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Гулкевича О.В. від 11.08.2015 відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності /т. 1 а.с. 29/.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 05.11.2015 апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.08.2015залишено без змін /т. 1 а.с. 52/.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27.09.2016 відмовлено у відкритті апеляційного провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.08.2015 про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності /т. 1 а.с. 169/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.11.2017 касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27.09.2016 залишено без змін /т. 1 а.с. 194/.

Рішенням Вищої Ради Правосуддя № 1267/0/15-18 від 26.04.2018 звільнено суддю ОСОБА_7 з посади судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2018 справу розподілено судді ОСОБА_8 , справу передано судді 21.05.2018 /т. 1 а.с. 206/.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.06.2018 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /т. 1 а.с. 207/.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.08.2018 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 23.10.2019 /т. 2 а.с. 2/.

Ухвалами суду від 23.10.2018, 28.12.2018, 26.03.2019, 21.05.2019, 06.09.2020 постановлено відповідні судові засідання проводити в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 06.12.2018 у проведенні судового засідання в режимі відеконференції відмовлено.

Ухвалами суду від 12.11.2018, 07.02.2019, 26.02.2019, 22.04.2019, 12.08.2019 з незалежних від суду причин розгляд справи відкладався.

Ухвалою суду від 06.09.2019 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чехрія О.М. про витребування доказів та витребувано зі Стрийського МБТІ реєстраційну та інвентаризаційну справи щодо спірного майна /т. 3 а.с. 48/.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.10.2019 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чехрія О.М. про витребування доказів та витребувано зі Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області належним чином засвідчені копії реєстраційної та інвентаризаційної справ щодо спірного майна /т. 3 а.с. 82/.

Ухвалами суду від 12.11.2019, 09.01.2020 постановлено відповідні судові засідання проводити в режимі відеоконференції.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.03.2020 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чехрія О.М. про витребування доказів та витребувано зі Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області оригінали реєстраційної та інвентаризаційної справ щодо спірного майна /т. 4 а.с. 11/.

Ухвалою суду від 16.04.2020 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чехрія О.М. про витребування доказів та витребувано зі Стрийського МБТІ реєстраційну та інвентаризаційну справи щодо спірного майна /т. 4 а.с. 27/.

Ухвалою суду від 20.05.2020 за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мацея А.М. розгляд справи відкладено 04.06 2020 /т.4 а.с. 45/.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.06.2020 задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 та призначено судову почеркознавчу експертизу. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено /т.4 а.с. 62/.

Ухвалою суду від 25.09.2020 провадження у справі поновлено, призначено до судового засідання на 23.10.2020 /т .4 а.с. 73/.

Розгляд справи по суті відбувся 23.10.2020 за участі представника позивача адвоката Чехрія О.М. та представника відповідачки ОСОБА_3 адвоката Марочканика М.О.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Інтереси позивача представляв адвокат Чехрій О.М., який в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що його довіритель до Стрийського МБТІ для оформлення права власності на спірний житловий будинок не звертався, про наявність оскаржуваного свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок дізнався тільки у 2013 році, коли ОСОБА_2 звернувся до нього та Голобутівської сільської ради Стрийського району про визнання незаконним рішення Голобутівської сільської ради, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності на частку будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом. Згодом ОСОБА_1 стало відомо, що підставою видачі оскаржуваного свідоцтва стало підроблене рішення Голобутівської сільської ради, у зв`язку з чим було розпочато кримінальне провадження № 0000054 від 12.01.2019, в рамках якого було проведено почеркознавчу та технічну експертизи документів та встановлено, що рішення № 119, яке міститься в матеріалах реєстраційної та інвентаризаційної справ, відповідно до якого вирішено оформити за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності на спірне майно в рівних частках, не видавалося Голобутівською сільською радою, тобто є підробленим. Разом з тим встановлено автентичність витребуваного із сільської ради рішення про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 як приватний двір.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечила.

Представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Марочканич М.О. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав та не заперечив проти їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, на виклик суду не з`явився, про причину неявки не повідомив. В попередніх судових засіданнях проти задоволення позову заперечив.

10.09.2015 через канцелярію суду ОСОБА_2 подано заяву про застосування строків позовної давності, де останній зазначив, що твердження ОСОБА_1 про обізнаність порушення свого права він дізнався тільки в травні 2013 року, є оманливим. Так, про порушення свого права позивач довідався та міг довідатися ще 04 листопада 2002 року, отримавши свідоцтво серії НОМЕР_1 про право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , який був зареєстрований Стрийським МБТІ на праві спільної часткової власності в рівних долях за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Тобто, позивач, набувши на той час уже цивільну дієздатність у повному обсязі, довідався про порушення свого права, проте звернувся до суду за його захистом тільки через 12 років і 8 місяців. Окрім того, проживаючи все життя у спірному будинку, позивач ще задовго до травня 2013 року міг довідатися про порушення свого права, а саме: 11.11.2003 після смерті ОСОБА_4 , оскільки саме після смерті останнього спірну частку будинку прийняла дружина померлого ОСОБА_5 . Враховуючи наведене, просив застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мацей А.М. на розгляд справи не з`явився. В попередніх судових засіданнях проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що позивач пропустив строк позовної давності, останнім не надано відмови нотаріуса та доказів підроблення документів, тому в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до рішення ХV сесії ІІІ демократичного скликання Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області № 119 від 27.12.2001 «Про оформлення права власності на житловий будинок в с. Голобутів» за результатом розгляду заяви ОСОБА_4 , жителя с. Голобутів, про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 у зв`язку із скасуванням поняття «колгоспний двір» та наявності відмов про належні частки спадкового майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 , керуючись «Правилами державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходиться в користування фізичних та юридичних осіб» та відповідно до п. 10 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Голобутівською сільською радою вирішено: 1) оформити право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 як приватний двір; 2) доручити Стрийському МБТІ провести реєстрацію свідоцтва про право власності згідно з даним рішенням /т. 1 а.с. 6/.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 29.10.2002 серії АА №011594 житловий будинок у АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності в рівних долях /т. 1 а.с. 7/.

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 72,3 кв.м, спірний будинок має наступні характеристики: жилий дім «А-1», веранда «а», сходи «сх», сарай «Б», навіс «В», навіс «Г», уборна «У», огорожа № 1, ворота № 3, колонка «К`», колодязь «К». Рік побудови - 1960 /т. 1 а.с. 8-9/.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , про що 12.11.2003 зроблено відповідний актовий запис № 17 та виконавчим комітетом Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області 25.07.2015 видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 /т. 1 а.с. 22/.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.12.2004 ОСОБА_5 після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , успадкувала 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1 разом з відповідною частиною належних до нього господарських споруд /т. 1 а.с. 24/.

З копії свідоцтва про смерть судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 , про що 10.09.2012 зроблено відповідний актовий запис № 12 та виконавчим комітетом Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області 08.08.2013 видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 /т. 1 а.с. 23/.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.05.2013 ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , успадкував 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1 разом з відповідною частиною належних до нього господарських споруд /т. 1 а.с. 25/.

Згідно з рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.09.2014 у справі № 456/2360/13-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09.02.2015, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Голобутівської сільської ради Стрийського району про визнання незаконним рішення Голобутівської сільської ради, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності на частку будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом відмовлено /т. 1 а.с. 10-13/.

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Так, спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з проведенням реєстрації права власності на спірне майно та відповідні похідні права, з ним пов`язані (володіння, користування, розпорядження).

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (21 травня 1997 року № 80/97-ВР), Цивільного кодексу України.

Згідно з вимогами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Положеннями п. 10 статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів) визначено делеговані повноваження, які віднесено до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку, а саме: облік та реєстрація відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 6 Тимчасового положення про реєстрацію (в редакції, чинній на момент здійснення реєстрації права власності) видача свідоцтва про право власності здійснюється органами місцевого самоврядування, державними органами приватизації, Державним управлінням справами на житлові та нежитлові об`єкти. БТІ можуть лише за дорученням вказаних органів проводити підготовку документів для видачі свідоцтв.

Тобто, свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Відповідно до п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України встановлено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємці як за законом, так і за заповітом мають право звернутись до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину.

Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає за доцільне врахувати правовий висновок Верховного Суду в справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) (постанова суду від 14.11.2018), підтвердженого правовим висновком Верховного Суду в справі № 414/811/17 (провадження № 61-15499св18) (постанова суду від 11.12.2019) щодо визначення підстав визнання свідоцтва недійсним. Так, у вказаній постанові Верховний Суд дійшов наступних висновків, що у статті 1301 ЦК України як підставу визнання свідоцтва недійсним прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність порушеного права, яке підлягає захисту та відновленню.

Так, судом встановлено, що відповідно до рішення ХV сесії ІІІ демократичного скликання Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області № 119 від 27.12.2001 «Про оформлення права власності на житловий будинок в с. Голобутів» вирішено: 1) оформити право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 як приватний двір; 2) доручити Стрийському МБТІ провести реєстрацію свідоцтва про право власності згідно з даним рішенням. Вказане рішення прийнято за результатом розгляду заяви ОСОБА_4 про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 у зв`язку із скасуванням поняття «колгоспний двір» та наявності відмов про належні частки спадкового майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 .

Проте відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 29.10.2002 серії АА № 011594, яке видане на підставі вищезгаданого рішення, житловий будинок в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності в рівних долях.

З метою з`ясування вказаних розбіжностей судом оглянуто матеріали реєстраційної та інвентаризаційної справ на житловий будинок в АДРЕСА_1 та встановлено, що рішення, яке міститься у згаданих справах (оформити за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ), різниться від рішення, наданого позивачем та долученого до позовної заяви (оформити за ОСОБА_1 ), щодо змісту його резолютивної частини в частині зазначення осіб, за якими вирішено оформити правом власності на спірний житловий будинок.

Так, судом оглянуто в судовому засіданні протокол № 45 від 27.12.2001 ХV сесії ІІІ демократичного скликання Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області та прийняті на ній рішення. Із представлених документів беззаперечно встановлено, що згаданим рішенням № 119 було вирішено оформити право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 як приватний двір /т. 1 а.с. 215-227/.

Крім цього, судом встановлено, що у зв`язку з наявністю в матеріалах інвентаризаційної справи, яка знаходиться в Стрийському МБТІ, рішення ХV сесії ІІІ демократичного скликання Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області від 27.12.2001 № 119 про оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних долях та рішення ХV сесії ІІІ демократичного скликання Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області від 27.12.2001 № 119 про оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , яке знаходиться в архівному відділі Стрийської РДА, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000054 від 12.01.2019, в рамках якого було проведено почеркознавчу та технічну експертизи документів.

Відповідно до висновку експерта № 6/270 від 24.05.2019, наданого в рамках кримінального провадження № 0000054 від 12.01.2019, друкований текст в рішенні ХV сесії ІІІ демократичного скликання Голобутівської сільської ради від 27.12.2001 № 119, яке наявне в протоколі № 45 та рішенні ХV сесії ІІІ демократичного скликання Голобутівської сільської ради від 27.12.2001 № 119 та яке наявне в інвентаризаційній справі на будинок АДРЕСА_1 , виконані з використанням різних друкарських машинок; відбиток гербової печатки Голобутівської сільської ради та підпис від імені ОСОБА_9 у графі «Сільський голова» в рішенні ХV сесії ІІІ демократичного скликання Голобутівської сільської ради від 27.12.2001 № 119, яке наявне в протоколі № 45, нанесений гербовою печаткою Голобутівської сільської ради, а підпис виконаний ОСОБА_9 ; відбиток гербової печатки Голобутівської сільської ради та підпис від імені ОСОБА_9 у графі «Сільський голова» в рішенні ХV сесії ІІІ демократичного скликання Голобутівської сільської ради від 27.12.2001 № 119, яке наявне в інвентаризаційній справі на будинок АДРЕСА_1 , нанесений не гербовою печаткою Голобутівської сільської ради, а підпис виконаний не ОСОБА_9 , а іншою особою /т. 2 а.с. 228-246/.

Встановлені вище обставини, підтверджені належними та допустимими доказами, свідчать про відсутність у ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , права (наявність відповідного правочину індивідуальної дії на його користь) на оформлення за собою 1/2 частини спірного житлового будинку.

Відтак у судовому засіданні знайшли своє підтвердження порушені права позивача ОСОБА_1 щодо спірного майна, а тому суд вважає позовні вимоги про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , видане 29.10.2002 на підставі рішення виконкому Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області № 119 від 27.12.2001 в частині належності частини житлового будинку ОСОБА_4 підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Крім цього, суд враховує, що оскаржуване свідоцтво в частині права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку ОСОБА_4 стало підставою для включення такого до спадкового майна ОСОБА_4 після його смерті та видачі його дружині ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а після її смерті свідоцтва про право на спадщину за заповітом відповідачу ОСОБА_2 та проведення відповідної реєстрації вказаних прав.

Проте свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Досліджені вище обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , права на оформлення за собою 1/2 частини спірного житлового будинку у зв`язку з відсутністю відповідного рішення органу місцевого самоврядування, а тому з урахуванням вищевказаних норм закону позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.12.2004, зареєстрованого в реєстрі за № 1-6040, виданого ОСОБА_5 , та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.05.2013, зареєстрованого в реєстрі за № 1523, виданого ОСОБА_2 , скасування державної реєстрації права власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 972524, реєстраційний номер будинку 3, визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є підставними і такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується поданої відповідачем та підтриманої його представником заяви про застосування строків позовної давності, суд звертає увагу на таке.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину.

Положення частини п`ятої статті 261 ЦК України застосовуються до вимог про зобов`язання сторін (щодо виконання правочину), а не до вимог про недійсність правочину.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Подаючи заяву про застосування строків позовної давності, відповідач та його представник вказують, що про порушення свого права позивач довідався та міг довідатися ще 04 листопада 2002 року, отримавши свідоцтво серії НОМЕР_1 про право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , який був зареєстрований Стрийським МБТІ на праві спільної часткової власності в рівних долях за ОСОБА_1 (позивачем) та ОСОБА_4 . Окрім того, проживаючи все життя у спірному будинку позивач ще задовго до травня 2013 року міг довідатися про порушення свого права, а саме 11.11.2003 після смерті ОСОБА_4 , оскільки саме після смерті останнього спірну частку будинку прийняла у спадщину дружина померлого ОСОБА_5 . Тобто, позивач, набувши на той час уже цивільну дієздатність у повному обсязі, довідався чи міг довідатись про порушення свого права, проте звернувся до суду за його захистом тільки через 12 років і 8 місяців, тобто з пропуском трьохрічного строку позовної давності, а тому вважають, що вказане є підставою для відмови в задоволенні позову.

Проте вказані твердження суд вважає безпідставними, оскільки, як встановлено судом, ОСОБА_1 не відносився до спадкоємців першої черги за законом чи спадкоємців за заповітом вищезгаданих спадкодавців, а тому інтересу до складу спадкового майна після їх смерті не проявляв та відповідно не знав про наявність у складі такого 1/2 частини спірного житлового будинку.

Крім цього, в судовому засіданні було оглянуто матеріали реєстраційної та інвентаризаційної справ на житловий будинок АДРЕСА_1 , при ознайомленні з якими судом встановлено наявність замовлень № КЛИ/1030-3 та № КЛИ/1385-7 від 30.10.2002 про реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна по АДРЕСА_1 та штамп у будинкову книгу, де замовником зазначено позивача ОСОБА_1 з його підписами /т. 3 а.с. 125-126/.

Однак в судовому засіданні ОСОБА_1 категорично ствердив, що зазначених робіт він не замовляв, підпис на відповідних замовленнях не ставив.

Згідно з висновком експерта № 5292 від 16.09.2020 підпис від імені заявника ОСОБА_1 в лінійці «підпис замовника» двох замовлень в Стрийське державне комунальне районне БТІ КЛИ/1030-3 та № КЛИ/1385-7 від 30.10.2002 виконані ОСОБА_3 /т. 4 а.с. 68-71/.

Встановлені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не був стороною звернення до Стрийського МБТІ з метою реєстрації права власності на спірне майно та відповідно не знав про існування свідоцтва про право власності на житловий будинок від 29.10.2002 серії АА № 011594, відповідно до якого житловий будинок в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності в рівних долях.

Враховуючи рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.09.2014 у справі № 456/2360/13-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09.02.2015, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Голобутівської сільської ради Стрийського району про визнання незаконним рішення Голобутівської сільської ради, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності на частку будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом відмовлено, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 дійсно дізнався про наявність свого порушеного права щодо спірного майна тільки в травні 2013 року, з позовом до суду позивач звернувся 22.07.2015, тобто в межах строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Зважаючи на викладене, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є підставними, оскільки підтверджуються дослідженим судом матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Так, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 948,20 грн., підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати частково недійсним Свідоцтво про право власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , видане 29.10.2002 на підставі рішення виконкому Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області № 119 від 27.12.2001 в частині належності частини житлового будинку ОСОБА_4 .

Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.12.2004, зареєстроване в реєстрі за № 1-6040, видане ОСОБА_5 .

Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.05.2013, зареєстроване в реєстрі за № 1523, видане ОСОБА_2 .

Скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 972524, реєстраційний номер будинку 3.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( АДРЕСА_2 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий Стрийським МРВ УМВС України у Львівській області 24.11.2000; РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по 474,10 грн. (чотириста сімдесят чотири грн. 10 коп.) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 03.11.2020.

Суддя Л.В.Гула