Справа № 654/2978/20
Провадження №2/654/915/2020
17 листопада 2020 року
Голопристанський районний суд Херсонської області у складі:
головуючої судді - Третьякової І.В.
секретаря судових засідань - Синевид І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гола Пристань в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за несвоєчасне погашення боргу та стягнення моральної шкоди -
01.09.2020р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 1067,98 грн. та 3% річних в сумі 649,00 грн. за період з 01.04.2018 до 24.08.2020р. Крім цього, просив стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 150 000,00 грн. та компенсувати йому понесені судові витрати.
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Голопристанського районного суду від 31.07.2012р. з ОСОБА_2 на його користь були стягнуті грошові кошти за договором в розмірі 9000,00 грн. та судові витрати в розмірі 1214,60 грн. Рішення набуло чинності та було пред`явлено до примусового виконання, однак до теперішнього часу залишається невиконаним. Крім цього, судовими рішеннями також стягувалися з відповідачки на користь позивача за різні періоди інфляційні втрати та 3% річних, які також пред`являлися до виконання. На теперішній час ОСОБА_1 знову просить покласти на ОСОБА_2 відповідальність, передбачені ст. 625 ЦК України за невиконання нею грошового зобов`язання. А також вказує на те, що відповідач спричинила йому моральну шкоду, оцінену ним в 150 000,00 грн. Завдана йому моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відносно нього, незаконним користуванням його коштами, що мали бути повернуті, у приниженні честі та гідності, яка має форму зневаги до його зусиль по поверненню коштів та знаходить своє вираження в поведінці відповідачки, яка нехтує своїми зобов`язаннями та заявляє про неповернення коштів. Позивач змушений протягом восьми років звертатися до суду, правоохоронних органів та виконавчої служби задля відновлення його порушених прав, що впливає на звичний розклад його життя, відволікає від зайняття підприємницькою діяльністю та лікування.
В судовому засіданні позивач позов підтримав та наполягав на його повному задоволенні з підстав, наведених вище.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала. Про дату, час і місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивача в судовому засіданні не заперечував.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
Ухвалою Голопристанського районного суду від 25.11.2019р. виправлено описку, допущену в рішенні від 31.07.2012р. та зазначено прізвище відповідача вірне « ОСОБА_2 ».
Рішенням Голопристанського районного суду від 17.07.2014р. з урахуванням ухвали про виправлення описки від 15.01.2020р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних від суми простроченого боргу в розмірі 547,20 грн., інфляційні втрати за 2013-2014рр. в сумі 954,00 грн. та понесені судові витрати в сумі 893,60 грн.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 27.10.2014р. рішення Голопристанського районного суду від 17.07.2014р. залишено без змін.

Рішенням Голопристанського районного суду від 03.12.2015р. з урахуванням ухвали про виправлення описки від 24.02.2020р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 4248,00 грн. та 3% річних в сумі 306,72 грн., а також судові витрати у розмірі 1428,20 грн., всього - 5982,92 грн.

Відповідно до рішення Голопристанського районного суду від 03.12.2015р. та ухвали про виправлення описки від 24.02.2020р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 3204,00 грн. та 3% річних в сумі 697,56,72 грн., а також судові витрати у розмірі 4204,80 грн., всього - 8106,36 грн.

Позивач зазначає, що виконавчі листи по вищевказаним рішенням були пред`явлені до до Голопристанського міськрайонного ВДВС та на теперішній час на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження. При цьому, жодне із рішень виконано не було, оскільки кошти, присуджені до стягнення, боржницею позивачу не сплачуються.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі N 127/15672/16-ц (N 14-254цс19) зазначено наступне.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Ураховуючи викладене, ВПВС погодилась з висновками Касаційного господарського суду про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних за період, який не був охоплений раніше постановленими судовими рішеннями. Проведені ОСОБА_1 розрахунки здійснені з дотриманням вимог законодавства, а тому суд погоджується з ними і вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача інфляційні втрати в сумі 1067,98 грн. та 3 % річних в сумі 649,00 грн.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди внаслідок протиправної поведінки щодо нього відповідачем суд знаходить не підтвердженим та відмовляє в цих вимогах у зв`язку з наступним.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Стаття 1168 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, можливість відшкодування моральної шкоди обов`язково передбачає доведення вини особи, яка повинна нести таке відшкодування і обов`язок щодо доведення покладається на позивача.

В зв`язку з тим, що суду не були надані належні та допустимі докази протиправної поведінки ОСОБА_2 відносно позивача, в задоволенні цих вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Крім цього, відповідно до роз`яснень, що містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, коли це визначено Конституцією України або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України чи іншим спеціальним Законом чи випливає з договору.

З огляду на положення статті 611 ЦК України відшкодування моральної шкоди в зобов`язальних правовідносинах можливе в разі встановлення такого правового наслідку порушення зобов`язання безпосередньо в договорі.

Аналізуючи укладений між сторонами договір, суд, в рішенні від 31.07.2012р. вказав, що в ньому не передбачено такого правового наслідку порушення зобов`язань як відшкодування моральної шкоди, а тому правові підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 грошових коштів за завдану моральну шкоду відсутні. Суд погоджується з цим висновком та не вбачає підстав для відступу від нього.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору у розмірі 840,80 гривні 00 коп., що пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В іншій частині сплачена сума судового збору компенсації за рахунок відповідача не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 23, 509, 526, 530, 625 ЦК України, ст. ст. 12, 13 81, 89, 141, 223, 263, 265, 280, 282, 354-355 ЦПК України суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ) інфляційні витрати за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 1067,98 грн. (одна тисяча шістдесят сім гривень 98 копійок) та 3% річних у розмірі 649 грн. (шістсот сорок дев`ять гривень), а також судові витрати у розмірі в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду або через Голопристанський районний суд Херсонської області.

Заочне рішення набирає законної сили після якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 24.11.2020року

Суддя І. В. Третьякова