Дата документу 20.03.2020
Справа № 501/800/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 року м. Чорноморськ Одеської області

Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Смирнова В.В.

секретаря судового засідання - Кочкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чорноморську Одеської області цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 ,

до

відповідача: ОСОБА_2

третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області

вимоги позивача: про позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чорноморськ Одеської області

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_4

відповідача - ОСОБА_2

представник відповідача - ОСОБА_5

представник третьої особи - Лісіцина О.М.

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

18.03.2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовною заявою (а.с. 2-3, згодом уточнила а.с. 61-62) до ОСОБА_2 (далі відповідачі) з вимогою про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_2 не приділяє належної уваги вихованню, здоров`ю та розвитку, а тому позивач просить суд:

- Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чорноморськ Одеської області.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов, в обґрунтування до заявлених вимог посилався на те, що дитина боїться поведінки батька та не бажає з ним бачитись.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позову, просив суд відмовити в задоволенні, зазначив, що бажає приймати участь с житті дитини та бачитись з дитиною.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила суд відмовити в задоволенні позову, зазначила що відповідач бажає приймати участь в житті дитини.

Представник третьої особи Лісіцина О .М. в судовому засіданні вказала, що по справі надано висновок, яким зазначено, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, підтримала викладене відповідно висновку, провила суд позов задовольнити.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 від 08.05.2019 року надала до суду заяву про витребування доказів (а.с.18).

Позивач ОСОБА_1 від 08.05.2019 року надала до суду заяву про долучення доказів (а.с.19).

Позивач ОСОБА_1 від 16.05.2019 року надала до суду заяву про витребування доказів (а.с.44).

Представник відповідача ОСОБА_5 від 23.05.2019 року надала до суду заяву про направлення справи за підсудністю до іншого суду (а.с. 59).

Позивач ОСОБА_1 надала до суду уточнену позовну заяву (а.с. 61-62).

Позивач ОСОБА_1 від 21.06.2019 року надала до суду заяву про долучення документів (а.с.81).

Представник третьої особи надав до суду заяву про відкладення слухання справи у зв`язку з підготовкою висновку по справі (а.с. 99-10).

Представник третьої особи надав до суду заяву про приєднання до матеріалів справи висновку по справі (а.с 103-106).

Представник відповідача ОСОБА_5 від 02.08.2019 року надала до суду заяву про відкладення слухання по справі до вирішення питанні щодо об`єднання справ суддею Пушкарським Д.В. у справі № 501/1001/19 (а.с. 118-120).

Позивач ОСОБА_1 від 10.09.2019 року надала до суду заяву про долучення документів (а.с.126).

Позивач ОСОБА_1 від 05.08.2019 року надала до суду заяву про витребування доказів (а.с.130-131).

Позивач ОСОБА_1 від 02.08.2019 року надала до суду заяву про долучення документів (а.с.132).

Відповідач позовні вимоги не визнав, представник відповідача ОСОБА_5 надала до суду заяву, просила суд відмовити в задоволені позову (а.с. 149).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 02.05.2019 року було відкрито провадження та призначено до розгляду (а.с. 16).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 08.05.2019 року було задоволено клопотання позивача та витребувано докази (а.с. 38).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 13.05.2019 року було виправлено описку (а.с. 42).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 16.05.2019 року було витребувано докази (а.с. 47).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 17.02.2020 року було призначено справу до слухання в загальному порядку (а.с. 151).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Відповідно свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 від 22.02.2013 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб (а.с.6).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Відповідно заяви від 22.04.2019 року ОСОБА_1 зверталась до Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області причинення щодо неї психологічного, економічного насилля та фізичних побоїв які спричинили погіршення здоров`я з боку чоловіка, ОСОБА_2 , просила притягнути до відповідальності за домашнє насилля (а.с 20-21).

Згідно виписки - єпикриз з історії хвороби № 10135 від 21.09..2015 року щодо ОСОБА_2 зазначено про забій головного мозку легкого ступеня кримінального характеру(був побитий невідомими особами) (а.с. 22-24).

Відповідно відповіді на запит суду від ДНЗ (ясла-садок) № 21 «Журавлик» ЧМР Одеської області № 02-10/23 від 16.05.2019 року вказано, що ОСОБА_3 , 05.08.2013 року поступив до закладу з жовтня 2016 року в молодшу групу, мати характеризується як спокійна, добра та чуйна людина, батько іноді забирав дитину, дитина скаржилась на дії батька, стосунки між дитиною та батьком були стримані, матір`ю надано письмову заяву щоб дитину не віддавали батьку та дозволено спілкування з дитиною батьком на території дитячого закладу якщо дитина забажає (а.с. 45).

Довідкою КУ Овідіопольської районної ради «Овідіопольська центральна районна лікарня» № 489 від 21.05.2019 року на лист суду надано відомості щодо ОСОБА_2 (а.с. 50-51).

Відповідно листа КНП «Чорноморська лікарня» ЧМР Одеської області № 01/15-867 від 23.05.2019 року на виконання ухвали суду від 16.05.2019 року надано відомості щодо перебування дитини на обліку у лікаря - педіатра ОСОБА_10 з зазначенням, що ОСОБА_3 проживає з матір`ю (а.с. 66-69).

Згідно листа № 48/3480 від 23.05.2019 року ГУНПУ в Одеській області Овідіопольського ВП зазначено, що станом на 23.05.2019 року звернень та повідомлень щодо ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходило (а.с.75).

Відповідно витягу з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_1 , є фізичною особою-підприємцем (а.с.78-80).

Згідно копії вироку пор справі № 1-168 від 1994 року ОСОБА_11 визнано винним за ст.94 КК України (умисне вбивство своєї дружини ОСОБА_12 ) та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 14 років (а.с. 82-86).

Відповідно висновку № 1-17-554 від 25.07.2019 року ВК ЧМР Одеської області як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітнього ОСОБА_3 зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с.103-106).

Згідно довідки про встановлення думки малолітнього ОСОБА_3 від 16.05.2019 року дитину опитано в присутності матері з метою встановлення думки дитини. Зі слів дитини батько часто поводився агресивно, пиячить та б`є його матір, розбивав речі об стіну та кидав у дитину коробкою, кричить на них, залякує та виганяє з дому. Дитина залякана та не бажає бачитись з батьком (а.с. 107)

Відповідно психологічного висновку ОСОБА_3 зазначено про тривожність дитини, батька за час кількох зустрічей не згадував, що свідчить про незадовільні стосунки дитини з батьком, зазначив про погане відношення батька до матері та до нього (а.с.127-128).

V. Оцінка Суду.

А. Загальні принципи.

В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

При цьому, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права і особливості даної ситуації свідчать про необхідність врахування наведених міжнародних стандартів, які знаходяться у тісному взаємозв`язку із національним правовим регулювання описуваних правовідносин.

Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.

1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».

Досліджуючи питання чи передбачено втручання у право відповідача «законом» Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167).

Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).

Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.

Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини ОСОБА_3 і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8.

В такій ситуації Суд звертає увагу, що позивач в судовому засіданні не змогла обґрунтувати мету, яку вона прагне досягнути позбавленням батьківських прав і яким чином позбавлення батьківських прав відповідача змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дитини (див. пункт 4), проте виходячи з особливостей даної справи вказані обставини будуть враховані Судом при дослідженні питання про пропорційність втручання у право відповідача.

3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).

Визначаючи, чи був захід по втручанню у право відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти «інтереси дитини», є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України»).

Суд наголошує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що «основні інтереси дитини» є надзвичайно важливими. Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»).

Ще більш змістовний підхід для реалізації принципу «якнайкращих інтересів дитини» було вироблено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Так, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Розкриваючи зміст даного принципу і підходи по його реалізації Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи:

«Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку:

по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими;

по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46).

Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість.

У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи:

?Погляди дитини;

?Індивідуальність дитини;

?Збереження сімейного оточення і підтримання відносин;

?Піклування, захист і безпеку дитини;

?Вразливе положення;

?Право дитини на здоров`я;

?Право дитини на освіту.

Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80).

Отже, повертаючись до обставин даної справи Судом встановлено, що відповідачу, як батьку малолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК), що зазначила і позивач в позовній заяві (а.с.2-3).

Основним твердженням позивача є те, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини (а.с.2-3, також пункт 2,4). З своєї сторони Суд не може покласти вказане твердження в основу для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки останній хоч і має заборгованість, почав сплачувати аліменти, має для цього можливості (див. пункт 12) і в судовому засіданні висловив бажання підтримувати зв`язок з дитиною і вживати заходів по їх виконанню, тому виходячи із особливостей правовідносин, що склалися між сторонами наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки відповідача ще не є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав.

Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідача, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (наприклад див. пункт 51 згадуваного раніше рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Зокрема, Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК).

Відповідно до положень частини першої статті 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13 січня 2005 року № 2342-IV органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою.

Висновок, який міститься в матеріалах справи (а.с.10-106), про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача є поверховими, стосується важливого питання, пов`язаного з вихованням дитини і викладений менше ніж на три сторінки, містить лише загальні фрази, не розкриваючи змісту в чому проявляється не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, строк їх не виконання та аналіз відповідних причин, посилання на відповідні докази, які також не були надані Суду, з його неможливо встановити, що була врахована думка відповідача, досліджені умови його проживання, тощо.

У зв`язку із чим, Суд не може покласти його в основу для позбавлення батьківських прав відповідача.

Так само не можуть бути беззаперечними доказами для позбавлення батьківських прав довідки з навчального закладу містять загальні фрази щодо неучасті відповідача у вихованні дитини і не розкривають всіх аспектів та змісту такої складної категорії, як участь у вихованні дитини, вони в сукупності з іншими доказами не є достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав.

Далі продовжуючи аналіз необхідності позбавлення відповідача батьківських прав для Суду є важливим питання, яким чином така юридична процедура (мається на увазі позбавлення батьківських прав) змінить існуючу ситуація в бік покращення «положення дитини» та сприятиме реалізації її інтересів.

Так, позивач не навів відповідних обставин та дійсної мети позбавлення батьківських прав.

Аналізуючи особу відповідача Суд звертає увагу, що він має постійне місце роботи, в матеріалах справи відсутні докази того, що він притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство по відношенню до неї

Важливим для Суду є те, що відповідачу ніколи раніше не виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів і сам відповідач в судовому засіданні висловив бажання приймати участь у вихованні дитини, що в сукупності з іншими обставинами переконує Суд, що відповідача не потрібно позбавляти батьківських прав.

Суд наголошує, що проблема виховання дітей і взаємовідносин з батьками виходить за рамки «правової категорії» і може охоплюватись соціальною, етичною, педагогічною та іншими сферами.

У зв`язку із чим для ілюстрації важливості сфери сімейного життя і місця батька у взаємовідносинах з дитиною Суд хоче звернути увагу, що дана проблема була предметом уваги філософів, громадських і політичних діячів, митців тощо.

Наприклад американський філософ та соціолог Д. Герберт вказував, що «один батько важить більше ніж сто вчителів».

Французький філософ та енциклопедист епохи просвітництва Дені Дідро висловлювався, що «батьки люблять своїх дітей тривожною і поблажливою любов`ю, яка псує їх. Є інша любов - уважна та спокійна, яка робить їх чесними. І така справжня любов батька».

Український педагог та письменник В.О. Сухомлинський підкреслював, що «будь-якого працівника - від сторожа до міністра - можна замінити таким же або більш здібним працівником. Доброго батька замінити таким же гарним батьком неможливо».

Так, можна побачити, що роль батька у вихованні дитини є край важливою для неї і посідає одне із найважливіших місць у вихованні дитини, а тому позбавлення батька батьківських прав по відношенню до дитини повинно здійснюватися як крайній захід і вимагає обов`язкового дослідження можливості застосування інших, менш радикальних заходів.

Аналогічно в пунктах 60-61 згадуваних Загальних зауважень Комітету ООН з прав дитини закріплено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право «підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадку, коли це суперечить найкращим інтересам дитини».

З огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучених, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не можуть служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками.

Таким чином, в даній конкретній ситуації, Суд співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, Суд знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і батька для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли батько виявив таке бажання, це створить умови для додаткових гарантій для дитини, навіть матеріального характеру.

Особливості правовідносин, що склались між сторонами свідчать, що відповідач протягом певного часу недостатньо приділяв уваги дитині, що вимагає від нього зміни свого ставлення до її виховання і це підлягає контролю з боку органів опіки та піклування, і головне, що на цьому можливо наголосити в рамках даного провадження і охоплюється компетенцією Суду (див. пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»), зазначені дії є менш радикальними в порівнянні з позбавленням батьківських прав.

Також, в таких правовідносинах важливим буде те, що відповідачу надається можливість виправити ситуацію щодо виховання дитини, яка буде знаходитись під постійним контролем органів опіки та піклування і у випадку, якщо він цього не зробить, буде ухилятись від виховання дитини, позивач в подальшому, з врахуванням обставин даної справи, може порушити питання про позбавлення відповідача батьківських прав.

Окремо Суд звертає увагу, що розуміє складність ситуації, при якій особа, яка протягом тривалого часу не спілкувалась з дитиною може увійти в її життя, у зв`язку із чим в такому випадку важлива роль покладається на державу в особі її компетентних органів в контексті виконання позитивних обов`язків, які повинні забезпечити систему послідовних кроків в такому напрямку, щоб зашкодити негативному впливу на дитину, а тому на них і було покладено обов`язок по контролю за поведінкою відповідача.

Беручи до уваги всі наведені вище міркування, Суд доходить висновку, що, незважаючи на доводи позивача та представника позивача, якими вони обґрунтовують доцільність позбавлення батьківських прав, ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідача, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, але необхідно попередити відповідача про зміну свого ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування обов`язок по контролю за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків, що буде відповідати забезпеченню «якнайкращих інтересів дитини».

З цих підстав, керуючись статтями 3-5, 7, 10, 13, 19, 258, 339-342, 352 Цивільно процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чорноморськ Одеської області - відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 20 березня 2020 року

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2

третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, місцезнаходження: 68000, Одеська область, м.Чорноморськ, вул. проспект Миру, буд. 33

Суддя Іллічівського міського

суду Одеської області В.В.Смирнов