У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2020 Справа №2-8458/11

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Облещук О.В.,

у присутності учасників судового процесу:

заявника ОСОБА_1 ,

державного виконавця Кузь Т.С.,

представника стягувача Кредитної спілки «Тернопільська ощадна кредитна спілка» Риги В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кузь Т.З. щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 21 травня 2020 року ВП №59539407,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 подав до суду скаргу на дії старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кузь Т.З. (далі - виконавець) щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 21 травня 2020 року у виконавчому провадженні ВП №59539407, у якій просив визнати неправомірними дії виконавця при винесенні цієї постанови та скасувати її. Обгрунтовував скаргу тим, що внаслідок оскаржуваної постанови заблоковано його зарплатний рахунок, відкритий у АТ «Укрсиббанк» МФО 351005, номер рахунку НОМЕР_1 , та зарплатний субрахунок, відкритий у АТ «Укрсиббанк» МФО 351005, номер рахунку НОМЕР_2 до рахунку НОМЕР_1 . Оскаржувана постанова винесена передчасно, з перевищенням повноважень виконавця, арешт на зарплатні кошти порушує його конституційні права. Перед винесенням постанови виконавець не виявила рахунки боржника, на які можна накладати арешт, не зазначивши ні чіткої суми, в межах якої накладається арешт, ні переліку банківських рахунків, на які він накладається.

У судовому засіданні заявник скаргу підтримав із викладених у скарзі мотивів. Крім того, пояснив, що арешт не міг бути накладений в період пандемії коронавірусу, що ставить його та його сім`ю у скрутне становище. Крім того, він не згідний з вимогами Кредитної спілки «Тернопільська ощадна кредитна спілка» та вважає рішення суду, яким з нього стягнуто заборгованість і на даний час відкрите вищевказане виконавче провадження, незаконним. У 2012-2013р.р. він частково виконував рішення суду, а на даний час у нього така можливість відсутня через скрутне матеріальне становище, та, крім того, він є всього поручителем, а основний боржник за кредитом, із якого солідарно з ним стягнуто заборгованість, рішення суду не виконує.

Виконавець у судовому засіданні пояснила, що вважає скаргу безпідставною, підтримавши мотиви, викладені в письмовому відзиві на скаргу, які зводяться до того, що всі дії виконавця відповідали вимогам закону, постанова винесена з дотриманням ст. ст. 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження», а тому ніякі права заявника не порушені.

Представник стягувача в судовому засіданні пояснив, що вважає скаргу безпідставною, пояснив, що упродовж тривалого часу боржник рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження, не виконує, а дії виконавця відповідають вимогам закону.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2011 року позов Кредитної спілки «Тернопільська ощадна кредитна спілка» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь Кредитної спілки «Тернопільська ощадна кредитна спілка» борг за кредитним договором від 24.12.2007 року № 4588 в сумі 55256 грн. 00 коп. та 672 грн. 56 коп. понесених судових витрат.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.06.2020р. відновлено втрачене судове провадження в цивільній справі №2-8458/11 за позовом Кредитної спілки «Тернопільська ощадна кредитна спілка» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором в частині: копії рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2011 року у справі 2-8458/11.

16.03.2012р.у Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №2-8458/11, боржником у якому зазначений ОСОБА_1 , стягувачем Кредитна спілка «Тернопільська ощадна кредитна спілка», резолютивна частина рішення «Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь Кредитної спілки «Тернопільська ощадна кредитна спілка» борг за кредитним договором від 24.12.2007 року № 4588 в сумі 55256 грн. 00 коп. та 672 грн. 56 коп. понесених судових витрат».

Як убачається з постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.07.2019р. ВП №59539407, державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кузь Т.З. відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа.

15.07.2019р. виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, згідно з якою накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно майно ОСОБА_1 .

Як пояснив у судовому засіданні ОСОБА_1 , у його власності ніякого майна немає.

23.10.2019р. виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , якою звернуто стягнення на його дохід у ТЗОВ «БК «МОНОЛІТБУД» у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 61721,42 грн.

Листом № 09/12-2019 від 09.12.2019р. ТЗОВ «БК «МОНОЛІТБУД» повідомило виконавця про те, що ОСОБА_1 станом на 09.12.2019р. у товаристві не працює, у зв`язку з чим постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 23.10.2019р. повернуто без виконання.

21.05.2020р. постановою старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кузь Т.З. про арешт коштів боржника ВП №59539407 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

У скарзі заявник ОСОБА_1 зазначав, що докази про те, що внаслідок оскаржуваної постанови заблоковано його зарплатний рахунок, відкритий у АТ «Укрсиббанк» МФО 351005, номер рахунку НОМЕР_1 , та зарплатний субрахунок, відкритий у АТ «Укрсиббанк» МФО 351005, номер рахунку НОМЕР_2 до рахунку НОМЕР_1 , він надасть у судове засідання, оскільки додати їх до скарги не може у зв`язку з обмеженою роботою банку в період карантину. Однак, незважаючи на неодноразові відкладення розгляду скарги, зазначених доказів у судове засідання заявник не надав.

Перевіряючи, чи відповідали оскаржувані дії виконавця вимогам закону, чи прийняті вони в межах його повноважень та чи було порушено внаслідок його дій та рішення право заявника, суд застосовує такі норми права.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Положеннями частини першої статті 18 ЦПК України також визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 цього Закону визначено засади виконавчого провадження, такі як : 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону одним із видів виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню, є виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно з частиною другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання» на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з частиною другою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12.11.2003р. № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Таким чином, судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19, та підтриманий у подальшій практиці Суду, зокрема в постанові Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 918/635/18.

Зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 зазначено, що саме на банківські установи відповідно до норм статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, і саме банківські установи виконують постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника. У разі виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку боржника, у такому ж розмірі не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю. Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати та його розміру. Також арешт у розмірі суми зобов`язання з виплати заробітної плати може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

Як підтверджено матеріалами скарги та з`ясовано з пояснень заявника в судовому засіданні, до виконавця із заявою про зняття арешту з відповідної суми коштів на зарплатному рахунку, відкритому у АТ «Укрсиббанк» МФО 351005, номер рахунку НОМЕР_1 , та зарплатному субрахунку, відкритому у АТ «Укрсиббанк» МФО 351005, номер рахунку НОМЕР_2 до рахунку НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не звертався.

Більше того, заявником не надано жодних доказів про те, що такі рахунки дійсно відкриті, перебувають під арештом та на них надходять виплати його заробітної плати.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Заявником під час розгляду скарги не доведено, що його право було порушене.

Доводи про те, що арешт не міг бути накладений в період пандемії коронавірусу, не грунтуються на вимогах закону. Незгода з вимогами стягувача та з рішенням суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання і з приводу виконання якого відкрито виконавче провадження, в якому заявник є боржником, не свідчить про порушення будь-яких прав заявника чи про неправомірність дій виконавця. Більше того, часткове виконання у 2012-2013р.р. рішення суду, про що ствердив сам заявник у судовому засіданні, свідчить про те, що йому достеменно відомо про зміст рішення, яке набрало законної сили, тому твердження заявника про його незаконність є неообгрунтованими, та, крім того, такі твердження не обгрунтовують жодних порушень виконавцем вимог закону. Скрутне матеріальне становище боржника не звільняє його від обов`язку виконувати судове рішення.

Заявник також посилався у скарзі на те, що виконавець не зазначила в оскаржуваній постанові точної суми коштів у межах яких накладається арешт. Однак судом не встановлено, що це призвело до порушення прав заявника, оскільки заявник, як зазначалося, не надав жодних доказів ні про рахунки, на які накладено арешт, ні про джерела надходження коштів на ці рахунки, ні їх цільове призначення, ані розмір коштів, які на них знаходяться.

Таким чином суд приходить до висновку, що дії державного виконавця вчинені відповідно до закону, в межах повноважень виконавця, винесення оскаржуваної постанови відповідає вимогам закону, а незазначення цій постанові суми, в межах якої накладається арешт, не призвело до порушення прав заявника.

З цих підстав суд вважає, що скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 450-452, 260 261, 353 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кузь Т.З. щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 21 травня 2020 року ВП №59539407 відмовити.

Ухвала набираєзаконної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Повна ухвала складена 26 жовтня 2020 року.

Головуючий суддяН. М. СТАШКІВ