2/465/1782/20
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

12.10.2020 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

Головуючого судді-Ванівського Ю.М.

при секретарі- Балита К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення коштів в розмірі 295 709,83 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 березня 2017 року позивач надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 16380 доларів США з умовою повернення до 27 грудня 2018 року, що підтверджується розпискою, від 27.03.2017 року, посвідченою приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу - Вишинською О.М. (реєстраційний №529).

Однак відповідач у встанволений строк не повернув всієї суми позичених коштів позивачу, та станом на момент пред`явлення позову борг становить 10 824 доларів США, що еквівлентно 288 892,56 грн.

Крім того, позивач просить стягнути інфляційні витрати (4 347, 83 грн) та три проценти річних (2 469, 44 грн.) від простроченої суми.

На підставі вищевикладеного, просить позов задовлити та стягнути з відповідача кошти за борговою позпискою .

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали та просили такі задоволити, проти заочного рішення не заперечили.

Відповідач у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоч належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Заяви про слухання справи у його відсутності суду не надав.

Згідно ч. 4ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положеннямст. 280 ЦПК України.

Дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що 27 березня 2017 року позивач надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 16380 доларів США з умовою повернення до 27 грудня 2018 року, що підтверджується розпискою, від 27.03.2017 року, посвідченою приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу - Вишинською О.М. (реєстраційний №529).

В термін до 27 грудня 2018 р. грошове зобов`язання не було виконано в повному обсязі, як і станом на час подання позову до суду.

Судом встановлено, що відповідач повернув позивачу кошти у розмірі 5556 доларів США, а тому борг становить 10 824 долари США.

Відповідно до офіційного курсу НБУ долара до гривні станом на 10 квітня 2019 року складає 26,69, отже, залишкова сума боргу становить 288 892, 56 грн.

Приписами ч. 1ст. 1046 ЦК України, встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно до ч. 2ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Надані позивачем в борг відповідачу грошові кошти, відповідач не повернув, доказів на підтвердження виконання свого обов`язку щодо повернення грошових коштів позивачу, суду не надав, а відтак сума боргу підлягає стягненню із відповідача.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст. 1050 ЦК України).

Статтею 625 Цивільного Кодексу України, встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Надані позивачем в борг відповідачу грошові кошти, відповідач не повернув, доказів на підтвердження виконання свого обов`язку щодо повернення грошових коштів позивачу, суду не надав, а відтак сума боргу підлягає стягненню із відповідача.

Згідно зіст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Крім того, згідност. 536 ЦК України,за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України,позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року Справа №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18 виклала позицію, відповідно до якої вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно наданого розрахунку позивачем, від простроченої суми заборгованості, інфляційні витрати становлять 4 347, 83 грн., три проценти річних - 2 469, 44 грн.

Вирішуючи клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 133 ч.3 ЦПК України,витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно зі ст.137 ч.2 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витратна правничу допомогу адвоката,в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу ,повязану зі справою, включаючи підготовку до ї їрозгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що 08 квітня 2019 року між Адвокатським об`єднанням «Ампролекс» та ОСОБА_1 укладено Договорів про надання правової допомоги/

Відповідно до ч. 3ст. 137 ЦПК України,для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістомст. 141 ч.2 ЦПК України,витрати на правничу допомогу у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Судом встановлено, що позивачем та його пердставником не надано до суду жодного належного та допустимого доказу щодо відшкодування коштів на правову допомогу.

Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України,суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства,визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права,викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов підлягає до задоволення, в частині стягнення з відповідача коштів за борговою розпискою.

Відповідно дост.141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2957,10 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.12,141,258,259,263-265,268 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики,- задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів за борговою розпискою у розмірі 295 709,83 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2957,10 грн.

В решті вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 19.10.2020 р.

Суддя Ванівський Ю.М.