Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/288/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.04.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

Головуючого - судді Надопта А.А.

секретар судових засідань - Онисько С.С.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Виноградівського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку успадкування за заповітом, третя особа без самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - Оноцька сільська рада Виноградівського району Закарпатської області,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із вказаними позовними вимогами, які мотивовані тим, що у жовтні 2019 року звертався до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Стойка С.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , однак отримав роз`яснення в тому, що в нотаріальному порядку оформити спадкові права можливість відсутня, та нотаріус рекомендувала звертатися до суду із вимогою визнати право власності на заповідане майно.

У справі було призначено підготовче судове засідання.

Позивач до настання дати підготовчого судового засідання подав до суду письмову заяву, у якій просив розглядати цивільну справу за його позовом без участі сторони позивача, заявив про підтримання позовних вимог та просив задовольнити позов.

До дати призначення підготовчого судового засідання у справі від третьої особи - Оноцької сільської ради Виноградівського району, до суду подано письмову заяву, у якій третя особа просить розглядати справу без участі її представника.

Відповідач ОСОБА_2 з`явилася в приміщення Виноградівського районного суду у призначені дату і час підготовчого судового засідання 02.04.2020 року. До початку підготовчого судового засідання відповідач подала до канцелярії суду письмову заяву, у якій просила розглядати цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до неї про визнання права власності без її участі.

У зв`язку із неявкою учасників справи, яка не перешкоджає розгляду, розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України.

02.04.2020 року до початку підготовчого судового засідання відповідач ОСОБА_2 у приміщенні суду подала до канцелярії суду письмову заяву, у якій повідомила про визнання позову та вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Отримавши заяву відповідача про визнання позову, ознайомившись у підготовчому судовому засіданні із доводами позовної заяви та вимогами позову, зі змістом письмових пояснень по суті справи третьої особи - Оноцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, дослідивши подані письмові докази у справі, суд вирішив наступне.

Встановлено, що ОСОБА_3 за життя набула право на земельну частку (пай), посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданий 10.09.2002 року.

ОСОБА_3 була бездітною, одинокою особою похилого віку, проживала одна та не мала близьких родичів та осіб, які нею опікувалися, що підтверджується, зокрема, довідкою Оноцької сільської ради Виноградівського району №24, №25 від 15.01.2020 року. (а.с.7, 8)

01.07.2009 року ОСОБА_3 звернулася до секретаря Оноцької сільради за складанням та посвідченням заповіту, а саме особисто повідомила секретарю, що хоче заповісти ОСОБА_1 земельну частку (пай) та земельні наділи, які вона має право набути у власність в рахунок земельної частки (паю), що належить їй на підставі Сертифікату РН№197183 від 10.09.2002 року, а інше майно - ОСОБА_2

01.07.2009 року секретарем Оноцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області на прохання та зі слів ОСОБА_3 було складено текст заповіту та здійснено його нотаріальне посвідчення.

Зміст заповіту становить наступне: « Я , ОСОБА_3 , ….на випадок моєї смерті роблю таке заповітне розпорядження: належний мені земельний пай (сертифікат на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2 від 10.09.2002 року, заповідаю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,…». (а.с.11)

Заповіт було складено зі слів спадкодавця ОСОБА_3 , яка висловила однозначний намір про те, що земельні ділянки, які вона набуває у власність на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2 від 10.09.2002 року, заповідає ОСОБА_1 .

Суд погоджується із доводами позивача про те, що розуміння поняття «земельний пай» або просто «пай» як земельна ділянка є загальноприйнятим у сфері земельних відносин серед населення. Під значенням поняття «земельний пай», «пай» переважна більшість розуміє саме окреслену уявною межею частину земної поверхні - земельну ділянку.

Так, зі змісту письмового пояснення по суті справи, поданого до суду Оноцькою сільською радою Виноградівського району Закарпатської області, з`ясовано, що Оноцька сільська рада підтверджує наявність фактичних обставин, викладених у позовній заяві ОСОБА_1 , погоджується із доводами позовної заяви про те, що поняття «земельний пай», «пай» розумілося у значенні земельної ділянки - частини земної поверхні, окресленої уявною межею, в тому числі офіційними представниками органу місцевого самоврядування, зокрема секретарем сільської ради при посвідченні заповіту та складанні його змісту зі слів ОСОБА_3 . Оноцька сільська рада заявляє, що ОСОБА_1 законно успадкував земельні ділянки, зазначені у позовних вимогах, та його невизнане право власності у зв`язку із перешкодою оформити спадкові права за звичайною процедурою - підлягає судовому захисту.

З огляду на наведене, у суду не виникає сумніву у тому, що ОСОБА_3 мала дійсний намір розпорядитися на випадок своєї смерті виділеними в рахунок паю земельними ділянками на користь ОСОБА_1 .

Згідно довідки, виданої 03.10.2019 року за №505, земельні ділянки, право власності на які посвідчене Державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЯМ№108649 та ЯМ№108650, виданими Виноградівською районною державною адміністрацією 05.12.2012 року, були виділені на ім`я ОСОБА_3 в рахунок та на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2 від 10.09.2002 року. (а.с.12)

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. (а.с.6) Останнім постійним місцем її проживання було с.Онок Виноградівського району. ОСОБА_3 проживала одна. (а.с.7,8)

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом на майно, яке успадкував за заповітом, посвідченим секретарем Оноцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області Білак Марією Василівною, складеним 01.07.2009 року спадкодавцем ОСОБА_3 . Другий спадкоємець за заповітом - ОСОБА_2 (а.с.9)

У шестимісячний строк з дня відкриття спадщини ніхто, крім ОСОБА_1 , не звертався до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, що відкрилася на день смерті ОСОБА_3 , а також ніхто постійно не проживав разом із нею до дня її смерті, що підтверджено довідкою органу місцевого самоврядування. Тобто, ніхто крім ОСОБА_1 спадщину не прийняв.

Спір між спадкоємцями щодо складу спадщини та спадкування відсутній.

Листом приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Стойка С.М. від 09.01.2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Нотаріус рекомендувала Білаку М.А. звернутися до суду за визнанням права власності на земельні ділянки в порядку успадкування за заповітом. (а.с.10)

Правовідносини зі спадкування врегульовано Главами 84-90 ЦК України.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ч.1, ч.5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За цим, особа, яка вважає, що успадкувала майно, проте є перешкоди у оформленні права на спадщину, може на підставі ст.392 ЦК України звернутися до суду із позовом про визнання права власності, набутого у порядку успадкування.

Суд констатує, що має місце юридичний спір, що полягає у невизнанні права власності на майно, про набуття якого шляхом успадкування за заповітом заявив позивач. Позивач скористався ст.392 ЦК України, яка надає йому право звернення до суду із позовом про визнання права власності у зв`язку із його невизнанням - відмовою у оформленні спадщини у нотаріальному порядку.

Обґрунтовуючи свій позов позивач посилається на ту обставину, що як спадкоємець за заповітом розуміє зміст заповітного розпорядження ОСОБА_3 так, що остання заповідала йому як земельну частку (пай) так і земельні ділянки, які вона в майбутньому мала право набути у власність на підставі Сертифікату.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст..1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Таким чином, охоплення заповітом прав, що можуть заповідачу належати на підставі Сертифікату на земельну частку (пай) у майбутньому не суперечить закону. Успадкування таких «майбутніх» прав залежить від належності їх заповідачу на момент відкриття спадщини.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Встановлено, що на момент відкриття спадщини спадкодавцю ОСОБА_3 на праві власності належали: земельна ділянка площею 0,80 га, кадастровий номер :04:001:0018, розташована в Закарпатській області, Виноградівський район, Оноцька сільська рада, контур № 145 , «За межами населеного пункту», з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (пай) (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ№108649); та земельна ділянка площею 0,15 га, кадастровий номер :04:001:0019, розташовану в Закарпатській області, Виноградівський район, Оноцька сільська рада, контур № 285 , «За межами населеного пункту», з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (пай). (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ№108650) (а.с.13-32)

Згідно довідки, виданої 03.10.2019 року за №505, вказані земельні ділянки, право власності на які посвідчене Державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЯМ№108649 та ЯМ№108650, виданими Виноградівською районною державною адміністрацією 05.12.2012 року, були виділені на ім`я ОСОБА_3 в рахунок та на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2 від 10.09.2002 року. (а.с.12)

Відповідно до положень статті 213 ЦК України зміст правочину може бути юридично розтлумачений.

Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини.

При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Проаналізувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що неповне відтворення у заповіті волі заповідача було зумовлене неоднаковим використанням та розумінням поняття «земельна частка (пай)». Загальноприйнятим серед громадян значенням поняття «земельна частка (пай)» є поняття, що відповідає юридичному поняттю «земельна ділянка». Внаслідок цього воля заповідача при складанні та посвідченні заповіту була спотворена. Суд переконався, що заповітне розпорядження на користь ОСОБА_1 земельною часткою (паєм), а також земельними ділянками, набутими в рахунок цієї земельної частки (паю), в повній мірі відповідає дійсному наміру заповідача.

Позивач у встановлений строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, таким чином прийнявши спадщину, до складу якої ввійшли вказані земельні ділянки, та набувши відповідно право власності на це майно шляхом успадкування.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За таких встановлених фактичних обставин суд дійшов висновку, що є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову за результатами підготовчого провадження у зв`язку зі визнанням відповідачем позову, відповідно до положень ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 76-81, 89, 200, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 , право власності, набуте шляхом успадкування за заповітом, вчиненим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на:

- земельну ділянку площею 0,80 га, кадастровий номер :04:001:0018, розташовану в Закарпатській області, Виноградівський район, Оноцька сільська рада, контур № 145 , «За межами населеного пункту», з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (пай) (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ№108649, виданий Виноградівською районною державною адміністрацією 05.12.2012 року);

- земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :04:001:0019, розташовану в Закарпатській області, Виноградівський район, Оноцька сільська рада, контур № 285 , «За межами населеного пункту», з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (пай) (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ№108650, виданий Виноградівською районною державною адміністрацією 05.12.2012 року).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

ГоловуючийА. А. Надопта