Справа № 597/1331/20
Провадження № 2/597/303/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"02" листопада 2020 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області
в складі: судді Шевчук В.М.
за участю секретаря судового засідання Николайчук З.М.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
У позовній заяві позивач просить визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться в АДРЕСА_1 , покликаючись на те, що відповідач не проживає в даному будинку з травня 2015 року. Відповідач ОСОБА_4 за місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 не проживає і не бажає добровільно знятися з реєстрації, а реєстрація відповідача в будинку на даний час створює незручності та перешкоди позивачу у вільному використанні та розпорядженні майном. Обставини відсутності відповідача за його місцем реєстрації тривалий час стверджуються актами Заліщицької міської ради, що приєднуються до позовної заяви.
Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить суд їх задоволити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, а тому, справу слід розглянути заочно без його участі, про що не заперечує позивач, у відповідності до ст.ст.280-284 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 , свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:
Встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23.09.2005 року.
Згідно актів виконавчого комітету Заліщицької міської ради Тернопільської області від 04.02.2019 року, 04.08.2020 року, комісією встановлено, що ОСОБА_4 , 1986 року народження, в АДРЕСА_1 зареєстрований, але фактично не проживає з травня 2015 року.
У судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 пояснили, що з травня 2015 року ОСОБА_4 не проживає за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 .
У відповідності до ст.405 ЦК України, члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом і втрачають це право, якщо відсутні в ньому без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи, крім інших підстав, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання.
Аналізуючи наведені обставини, суд вважає, що ОСОБА_4 понад один рік без поважних причин не проживає у квартирі АДРЕСА_2 .
За таких обставин, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання відповідача ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та доведеними.
Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат по справі, суд враховуючи положення ст.141 ЦПК України, вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.
Керуючись ст.ст.10,12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 272-273, 279, 280-284, 354 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.16, 405 Цивільного кодексу України, ст.71 Житлового кодексу України, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою, що втратила право користування житловим приміщенням, в квартирі АДРЕСА_2 .
Судові витрати по справі покласти на сторони в понесених ними розмірах.
Заочне рішення набирає законої сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу, яка подається Тернопільському апеляційному суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а відповідачем протягом 30 днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя