Справа №720/2484/19
Провадження № 2/720/21/20
27 березня 2020 року м. Новоселиця
Новоселицький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Вівчар Г.А., за участю секретаря судового засідання Мелещук К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоселиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,
- про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком,
Позивач звернулась з позовом до відповідача, про визнання втратившим права користування житлом по АДРЕСА_1 .
Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що даний житловий будинок належить їй на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності видане 11 червня 2015 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.09.2015 року.
В даному будинку з ї дозволу проживав її брат ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_2 .
Шлюб між сторонами був розірваний рішенням Новоселицького районного суду від 22 жовтня 2018 року. Разом з тим відповідач не проживає в спірному будинку з березня 2017 року оскільки створила іншу сім`ю.
Відповідач не бажає знятися з обліку в добровільному порядку а тому позивач просить суд визнати її такою, що втратила право на проживання АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні представник позивача не з"явився але подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності а у випадку не явки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Просить задовольнити позов.
Відповідач будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи по суті в судовому засіданні не з`явилась і не повідомила суд про причину своєї неявки.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. По справі є в наявності достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.
Суд вислухавши пояснення сторін та дослідивши надані сторонами докази суд дійшов наступних висновків.
Матеріалами справи судом встановлено, що житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності видане 11 червня 2015 року Індексний номер:38890151 на 2/3 частини будинку та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Індексний номер :44580557 на 1/3 частину будинку.
З акту опитування сусідів від 11 листопада 2019 року складеного комісією сільради виконавчого комітету Мамалигівської сільської ради Новоселицького району вбачається, що в будинку по АДРЕСА_1 власником якого є ОСОБА_1 зареєстрована але не проживає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з березня 2017 року.
З рішення по справі про розірвання шлюбу №720/1594/18 від 22 жовтня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вбачається, що сторони не проживають однією сім`єю та припинили шлюбні відносини у 2017 році.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У відповідності до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Об`єктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права (ст. 391 ЦК України).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому положення ст. 391 ЦК України зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, якщо порушується його право на вільне користуватися і розпоряджатися соєю власністю.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно переважно або тимчасово.
Згідно ст. ст. 6. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житлом..). Громадяни України та інші особи, зобов`язані протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.
Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналізуючи у сукупності пояснення сторін, зазначені докази та правові норми суд дійшов висновку, що право відповідача на проживання в житловому будинку по АДРЕСА_1 було похідним від перебування у шлюбі з ОСОБА_3 , після припинення шлюбу 22 жовтня 2018 року між сторонами склалися правовідносини з найму житлового приміщення, тому у відповідності до вимог ст.71,72,109,116 ЖК України, відповідач за даним позовом підлягає виселенню, оскільки більш як шість місяців без поважних причин не проживає за вказаною адресою та вона не відноситься до категорії осіб за яким зберігається житлове приміщення у разі відсутності більш як шість місяців.
Відповідно до вимог ч. 2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Позивачем сплачено при зверненні до суду судовий збір в сумі 750 грн. відповідно до квитанції від 22 листопада 2019 року, який має бути стягнутий ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 4,7,12,13,80,82,245,246,258-273, 280-283, 354 ЦПК України, і на підставі , ст..405 ЦК України, ст.71,72,116,156 ЖК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим будинком розташованим по АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_1 судові витрати в сумі 750 грн..
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький районний суд Чернівецької області в 30-денний строк з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

ОСОБА_2 має право протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення суду подати заяву про перегляд заочного рішення суду.

Сторони можуть ознайомитись з повним мотивованим рішенням суду черезх десять днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: Вівчар Г.А.