пр.№ 2/464/565/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2020 року

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді Бойко О.М.

з участю секретаря судового засідання Комарницької Р.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на його користь аліменти на його утримання в розмірі 1 000 грн., щомісячно. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він є пенсіонером, інвалідом 3 групи. Доходом для нього є пенсія в розмірі 1 999 грн. 22 коп. на місяць. Практично всю пенсію, яку він отримує, витрачає на оплату комунальних послуг, в тому числі і на частку відповідача, яку він успадкував після смерті матері. Крім того, зазначає, що він постійно хворіє, перебуває на диспансерному обліку у Львівському диспансері радіаційного захисту населення, проходить стаціонарне лікування та потребує постійного амбулаторного лікування, на яке потрібно значних коштів. Відповідач є його сином, працює, отримує заробітну плату та пенсію по інвалідності. Просить позов задоволити.

Відповідач проти позову заперечив, у відзиві на позовну заяву зазначив, що не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання батька, оскільки сам є інвалідом 3 групи з захворюванням, пов`язаним з наслідками аварії на ЧАЕС, потребує лікування. Разом з сім`єю, в складі чотирьох осіб є внутрішньо-переміщеними особами з окупованої часини України, з м. Луганськ, у зв`язку із чим орендує квартиру та оплачує орендну плату та комунальні послуги, оскільки у квартиру, в якій йому належить частка, позивач його не впускає. Крім того, на його утриманні перебуває донька, яка навчається на платній основі, син, який має проблеми зі здоров`ям та потребує лікування, а також дружина, яка перенесла важку операцію, не працює та на даний час знаходиться на реабілітації. Вважає, що позивач не довів, що потребує матеріальної допомоги у вигляді аліментів, оскільки окрім пенсії забезпечений ще і іншими пільгами, в тому числі безкоштовним лікуванням, необхідними ліками за рецептами лікарів, компенсацією на харчування, знижками по оплаті комунальних послуг, тощо. Просить в задоволені позову відмовити.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити.

Відповідач позов не визнав, просить у задоволенні такого відмовити, з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є батьком відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є повнолітнім.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 є пенсіонером, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; інвалідом 3 групи, що підтверджується копіями посвідчення категорії 1 серії НОМЕР_1 , пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 та довідкою МСЕК серії ЛВА-1 № 035425.

Згідно із ст.51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відтак, нормами ст.202 СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: 1. діти досягли вісімнадцяти років; 2. батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; 3. батьки потребують матеріальної допомоги; 4. відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що є інвалідом, його щомісячний дохід не дозволяє йому забезпечити достатній життєвий рівень, лікування. Крім того, вказує, що постійно хворіє, перебуває на диспансерному обліку у Львівському диспансері радіаційного захисту населення, оплачує житлово-комунальні послуги за всіх членів сім», відтак, потребує матеріальної допомоги.

Згідно з положеннями чинного законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб: пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Розмір прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення встановлюється законом про державний бюджет на відповідний рік. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2020 року становить 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

Як вбачається із копії довідки № 3098/02.09-26/02 позивач знаходиться на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області і отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1999 грн. 22 коп. на місяць, що перевищує суму прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Крім того, позивачем визнано факт отримання доходу від успадкованих банківських вкладів в середньому 500-600 грн. щомісячно, а також утримання аліментів від інших сина в розмірі 300 грн. Також позивачем визнано факт користування усіма пільгами, належними громадянам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС, зокрема, щомісячною компенсацією на харчування в розмірі 50% споживчого кошика, безкоштовним лікуванням, безкоштовними необхідними ліками за рецептами лікарів, знижками по оплаті усіх комунальних послуг, тощо. З огляду на зазначені обставини, суд вважає, що розмір сукупного місячного доходу позивача, з огляду на наявність ряду пільг, не свідчить про потребу матеріальної допомоги від відповідача, який також є інвалідом, несе видатки на утримання сім`ї, зокрема, оплату навчання доньки, лікування сина та дружини.

За вимогами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч зазначеним нормам законодавства позивачем не надано суду доказів в підтвердження обставин, що його щомісячні витрати перевищують його дохід у вигляді пенсії.

Мотиви наведені позивачем у судовому засіданні щодо оплати житлово-комунальних послуг за усіх осіб, які є власниками житла, не свідчить про наявність про незадовільний матеріальний стан позивача, оскільки судом встановлено, що сплачені позивачем суми в порядку регресу стягувались у судовому порядку в користь позивача із відповідача та іншого співвласника.

Враховуючи наведені обставини, а також те, що позивач отримує пенсію у розмірі, встановленому законом для осіб, які втратили працездатність, інших доказів, які б підтверджували, що останній потребує матеріальної допомоги не надано, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2,4,12,13,16,51,76,77, 81, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23 березня 2020 р.

Головуюча: