У Х В А Л А

26 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 515/1799/18

провадження №61-8740ск20

Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 липня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Татарбунарської міської ради Одеської області про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 липня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 травня 2020 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, запропоновано надати докази на підтвердження підстав його звільнення від сплати судового збору та уточнену касаційну скаргу, в якій навести посилання на наявність підстав для касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України, відповідним чином обґрунтувавши їх наявність.

У липні 2020 року заявник на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 22 червня 2020 року надіслав копію довідки МСЕК про встановлення йому другої групи інвалідності та уточнену касаційну скаргу.

В уточненій касаційній скарзі як і в первісній редакції касаційної скарги заявник не зазначив підстави визначені частиною другої статті 389 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2020 року заявнику продовжено строк на усунення недоліків касаційної скарги у зв`язку із виконанням вимог ухвали від 22 червня 2020 року не в повному обсязі. Скаржнику необхідно було надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України та/або пункт ( абзац та/або пункт) статей 392 та/або 411 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) подачі цієї касаційної скарги та обґрунтування (мотивування) наявності цієї підстави (підстав).

На виконання вимог вказаної ухвали, у вересні 2020 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшла уточнена касаційна скарга.

В уточненій касаційній скарзі заявник посилається на порушення норм матеріального і процесуального права, а саме:

- відхилено як доказ фототаблиці надані позивачем;

- не розглянуто письмовий доказ (додаток 25 до позовної заяви);

- порушено право позивача на надання безоплатної правової допомоги, відхилено його клопотання про участь у справі представника співвідповідача;

- його не повідомлено належним чином про дату та час розгляду справи.

Однак скаржник не зазначає певну (певні) норму (норми) процесуального закону, на підставі якої подана касаційна скарга (підстави касаційного оскарження судового рішення) в кожному конкретному випадку.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У поданій касаційній скарзі та у її новій редакції заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не навів передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення конкретних випадків, наведених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України та їх обґрунтування, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Також згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що скаржник не виконав в повному обсязі от вимог ухвали Верховного Суду від 22 червня 2020 року та процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 липня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 травня 2020 року вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров