ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 червня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/3662/19

Головуючий у першій інстанції Ільченко О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/713/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Бечка Є.М., Євстафіїва О.К.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Ільченка О.І. від 25 лютого 2020 року, місце ухвалення рішення м.Прилуки, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісяця, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що від шлюбу з відповідачем вони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу сторін продовжує проживати із ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні. Позивач вказує, що відповідач перераховує на картковий рахунок незначну грошову суму, яка не відповідає прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку, при цьому він є матеріально забезпеченою особою, офіційно не працює, має нерегулярні, мінливі, але значні прибутки. Позивач зазначає, що дитина часто хворіє застудними захворюваннями, у зв`язку з чим потребує додаткових витрат на лікування. За даних обставин позивач просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісяця, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.02.2020 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. Судом стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 500 грн., на користь ОСОБА_1 , починаючи з 30.10.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Судом відмовлено у стягненні з позивача на користь відповідача відшкодування витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу з підстав відсутності документального підтвердження понесення відповідачем витрат по оплаті правової допомоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.02.2020 року та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, стягнувши з відповідача аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 3 000 грн. щомісячно. Також ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн., понесених нею на стадії апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції від 25.02.2020 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, при цьому суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та порушив норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зазначають, що всупереч нормам статті 182 Сімейного Кодексу України, суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті не прийняв до уваги тієї обставини, що дочка сторін спору ОСОБА_4 часто хворіє, майна на праві власності вона не має. Доводи апеляційної скарги стверджують, що відповідач має задовільний стан здоров`я, при цьому, йому на праві власності належить рухоме та нерухоме майно, за період 2017-2019 років відповідач неодноразово відвідував ОСОБА_5 Республіку та Арабську ОСОБА_6 Єгипет. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не заперечує, що ОСОБА_2 періодично надавав незначну матеріальну допомогу на утримання дитини, але при цьому повне утримання та виховання дочки ОСОБА_4 здійснює позивач. Доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_1 є державним службовцем та отримує мінімальну заробітну плату у розмірі 5 600 грн. Доводи апеляційної скарги зазначають, що квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_1 з дочкою, було придбано в кредит, під заставу, і до теперішнього часу позивач сплачує кредит кожного місяця в розмірі 2 300 - 2 500 грн. Доводи апеляційної скарги стверджують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, при ухваленні рішення судом не відображено мотиви, з яких саме обставин було зменшено стягнутий розмір аліментів на утримання дитини до 2 500 грн. щомісячно, як і не спростовано відповідачем наявності у нього можливості сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 3 000 грн. щомісячно. Доводи апеляційної скарги вказують, що розмір аліментів 3 000 грн. щомісячно відповідає розумним потребам дитини для забезпечення відповідного рівня життя, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, при цьому відповідач зобов`язаний та спроможний сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 саме в такому розмірі. ОСОБА_1 також просить стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн., понесених нею на стадії апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції від 25.02.2020 року, які складаються з наступного: вивчення матеріалів справи, надання правової усної консультації з виїздом до клієнта - 2 000 грн., підготовка апеляційної скарги - 5 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.02.2020 року та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме, щомісячно стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1 500 грн., починаючи з 30.10.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 25.02.2020 року є необґрунтованим, неправомірним, при цьому судом не в повній мірі встановлено обставини справи. Доводи апеляційної скарги зазначають, що ОСОБА_2 є безробітним; не має стабільного та достатнього заробітку; у нього на утриманні знаходяться малолітня дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка часто хворіє застудними захворюваннями та прийомний син ОСОБА_8 , 2004 року народження; ОСОБА_2 піклується про свою матір, особу з інвалідністю 3 групи. Доводи апеляційної скарги стверджують, що ОСОБА_2 має середній місячний дохід у розмірі 3 500 грн., і за даних обставин він в межах своїх фінансових можливостей щомісячно перераховує на картковий рахунок позивача аліменти на утримання дочки. За даних обставин доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_2 не має можливості сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у визначеному судом першої інстанції розмірі. Доводи апеляційної скарги зазначають, що придбання 23.10.2018 року відповідачем житлового будинку та земельної ділянки було пов`язано з метою поліпшення житлових умов його сім`ї. При цьому відповідач стверджує, що для придбання вказаного житлового будинку та земельної ділянки він здійснив продаж квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а також його дружина ОСОБА_3 01.10.2018 року уклала договір позики. 22.08.2019 року вказаний житловий будинок та земельна ділянка були продані, а отримані від продажу грошові кошти були витрачені на повернення боргу. В доводах апеляційної скарги відповідач не заперечує, що перебував з 25.03.2019 року по 29.03.2019 року на території Турецької Республіки з питань здійснення в майбутньому підприємницької діяльності його дружиною ОСОБА_3 . Відповідач в доводах апеляційної скарги вказує, його перебування за три роки на відпочинку у Арабській Республіці Єгипет два рази тривалістю по сім днів кожен, не може бути підтвердженням фінансової платоспроможності відповідача у зв`язку із придбанням найкоротших та найдешевших турів. Доводи апеляційної скарги стверджують, що восени 2017 року ОСОБА_2 добровільно передав позивачу грошові кошти у розмірі 7 000 дол. США для придбання відповідного житла - квартири, яку ОСОБА_1 27.10.2017 року придбала, і проживає на даний час у вказаній квартирі з дочкою. З посиланням на статті 141, 180, 182 Сімейного Кодексу України, ОСОБА_2 у доводах апеляційної скарги вказує, що він не має фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 2 500 грн. щомісячно, при цьому зазначає, що середній місячний дохід позивача становить 17 753 грн. 42 коп., що підтверджується декларацією ОСОБА_1 за 2018 рік. Доводи апеляційної скарги стверджують, що адвокат Матвієнко В.М., який представляв інтереси ОСОБА_2 в суді першої інстанції, вчинив певні процесуальні дії без погодження з відповідачем, та які суперечать волі ОСОБА_2 саме, 25.02.2020 року адвокат Матвієнко В.М. подав до суду першої інстанції клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника, за наявними письмовими доказами, що позбавило відповідача можливості надати суду докази, на які він посилається в апеляційній скарзі, хоча про ці докази адвокату було відомо, і він повинен був їх надати суду першої інстанції. Крім того, як вказує в доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 , у даному клопотанні зазначено, що відповідач визнає позовні вимоги у розмірі 2 000 грн., на що ОСОБА_2 адвоката не уповноважував, і вказане питання між ними не узгоджувалось. За даних обставин ОСОБА_2 просить апеляційний суд прийняти до уваги письмові докази, додані ним до апеляційної скарги. Доводи апеляційної скарги зазначають, що виходячи із матеріального становища ОСОБА_2 , він не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1 500 грн. щомісячно.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, як необґрунтовану, оскільки вважає, що вимоги заявленого позову підлягають задоволенню у повному обсязі. Також ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на свою користь 3 000 грн. в рахунок відшкодування понесених нею витрат на правничу допомогу у зв`язку із складанням відзиву на апеляційну скаргу, а всього в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу позивач просить стягнути на свою користь з відповідача 10 000 грн.

Відповідно до приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційними скаргами: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.02.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Згідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з повідомлень про вручення поштових відправлень, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 отримали копії ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд даної справи судом першої інстанції відбувся у відсутності сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи (а.с.116,117).

В ході судового розгляду даної справи судом було встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.11.2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 15.11.2016 року (а.с.12).

Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 . Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб Комітету самоорганізації населення №1 Центрального мікрорайону Прилуцької міської ради Чернігівської області 024/1-09 № 5130 від 21.10.2019 року (а.с.15), місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , вона фактично мешкає разом з дочкою ОСОБА_3 , 2006 року народження.

Відповідно до довідок КНП Прилуцька міська дитяча лікарня від 19.07.2019 року, від 18.09.2019 року, ОСОБА_9 хворіла з 02.07.2019 року по 19.07.2019 року та з 04.09.2019 року по 18.09.2019 року (а.с.13,14).

Матеріали справи містять в собі відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів стосовно ОСОБА_2 , за період з 01.01.2016 року по 30.06.2019 року (а.с.99), а також копію щорічної декларації ОСОБА_1 за 2018 рік (а.с.85-89).

Згідно довідки Головного управління статистики у Чернігівській області від 13.02.2020 №07.1-11/601-20 (а.с.118), середньомісячна заробітна плата штатних працівників м.Прилуки та Прилуцького району у 2019 році становила: І квартал 2019 року по м. АДРЕСА_3 8 745 грн., по Прилуцькому району - 7 536 грн.; НОМЕР_1 квартал 2019 року по м. АДРЕСА_3 - 9 345 грн., по Прилуцькому району - 8 451 грн.; ІІІ квартал 2019 року по м.Прилуки - 9 768 грн., по Прилуцькому району - 9 110 грн.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 15.11.2017 року уклав шлюб з ОСОБА_10 , яка змінила прізвище на ОСОБА_11 (а.с.68). Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дочка ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , яка, згідно довідки КНП Прилуцька міська дитяча лікарня від 06.11.2019 року №496, часто хворіє застудними захворюваннями (а.с.60,65).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_10 є матір`ю сина ОСОБА_8 , 2004 року народження, місце проживання якого відповідно до Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 08.08.2018 року, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.67,75). Батько дитини - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має борг по сплаті аліментів станом на 01.04.2019 року в розмірі 85 027,60 грн., що підтверджується постановою про передачу виконавчого провадження ВП №32059176 від 25.04.2019 (а.с.82,83).

Відповідно до довідки Прилуцького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області Управління обслуговування громадян №3931 від 06.11.2019 року (а.с.60), ОСОБА_14 перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи загального захворювання. Згідно довідки Сер. МСЕ-ЧНВ №033124, ОСОБА_14 встановлено третю групу інвалідності (а.с.84). ОСОБА_14 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, дата формування: 21.10.2019, вбачається, що ОСОБА_15 належить земельна ділянка площею 0,0485 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_4 , а також 1/2 частина житлового будинку за вказаною адресою, в якому з 06.06.2018 року по теперішній час зареєстровані: дружина відповідача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та з 02.07.2018 року по теперішній час дочка відповідача - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16-17, 71а, 76).

Відповідно до договорів купівлі-продажу від 22.08.2019 року, зареєстрованих в реєстрі відповідно за №1300 та за №1303, ОСОБА_2 здійснив продаж житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та земельної ділянки площею 0,0596 га з кадастровим №:05:003:0146 за грошові кошти у розмірах, відповідно, 275 022, 00 грн. та 11 783, 00 грн. Зазначене майно належало відповідачу на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Могиленко Л.М. 23.10.2018 року за реєстром №1670 та за реєстром №1675 (а.с.34-35, 45-46).

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 04.07.2018 року (а.с.48-49), ОСОБА_2 здійснив продаж квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала йому на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Тарасенко В.М. 10.05.2016 року за реєстром №1084, продаж даної квартири вчинено за 48 000 грн. Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 14.06.2018 року, ринкова вартість відчужуваної квартири становить 189 837 грн.

Згідно довідки КП Прилуцьке МБТІ Чернігівської обласної ради від 12.11.2019 року №2831, право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_6 , зареєстровано за ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_2 (а.с.50).

Як вбачається з реєстраційної картки ТЗ, наданої Територіальним сервісним центром №7442 (а.с.38), транспортний засіб RENAULT MASTER, д.н.з. НОМЕР_5 належить на праві власності дружині відповідача - ОСОБА_3 , дата реєстрації 26.12.2017 року.

По справі встановлено, і вказані обставини не заперечуються сторонами, що ОСОБА_2 у період 2017-2019 років надавав матеріальну допомогу на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.74,77-81).

За інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №2/742/1505/19 від 13.11.2019 року (а.с.112), за період з 29.03.2017року по 18.08.2019 року, ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , двічі перебував у Арабській Республіці Єгипет та один раз - у Турецькій Республіці.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.02.2020 року, частково задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції виходив із фактичних обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини. А саме, судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті прийнято до уваги, що дочка сторін по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні; відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_5 , є працездатною особою, при цьому, він підтвердив, що має нерегулярні (мінливі) доходи, хоча, як зазначив суд першої інстанції у рішенні, відповідач має суттєво значні кошти, оскільки здійснював купівлю та продаж майна; на утриманні відповідача перебуває малолітня дочка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судом першої інстанції не прийнято до уваги доводи відповідача щодо перебування у нього на утриманні сина його дружини від першого шлюбу - ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , оскільки обов`язок щодо його утримання покладено на рідного батька - ОСОБА_13 . Також судом першої інстанції не прийнято до уваги при вирішенні даного спору по суті доводи відповідача щодо перебування у нього на утриманні матері - ОСОБА_14 , оскільки вказана обставина не підтверджена жодними доказами по справі. Зважаючи на прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який в подальшому також зростає, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог заявленого позову, а саме, про стягнення щомісячно з ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 500 грн., на користь ОСОБА_1 , починаючи з 30.10.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що саме такий розмір аліментів, на його думку, спроможний сплачувати відповідач, і даний розмір аліментів буде найбільш наближеним для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо наявності підстав для зменшення розміру стягнутих з нього судом першої інстанції аліментів на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2 5000 грн. щомісячно до 1 500 грн. щомісячно, не можуть бути підставою для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.02.2020 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно статті 3 (ч.1) Конвенції про права дитини, 20.11.1989 року, (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), Конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частинами 2,3 статті 11 Закону України Про охорону дитинства визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, яка регламентує обов`язок батьків утримувати дитину, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до приписів ч.1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 3 статті 182 Сімейного Кодексу України визначено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відносно того, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції не в повній мірі прийняв до уваги обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, згідно ч.1 статті 182 Сімейного кодексу України, не можуть бути підставою для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.02.2020 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.02.2020 року, судом при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було враховано обставини, регламентовані приписами статті 182 Сімейного кодексу України.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що на утриманні ОСОБА_2 знаходиться син його дружини від першого шлюбу - ОСОБА_8 , 2004 року народження, а також мати відповідача - ОСОБА_14 , 1956 року народження, не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів у розумінні статей 77, 80 ЦПК України на підтвердження вказаних обставин. Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив з даного приводу, що обов`язок щодо утримання ОСОБА_8 , 2004 року народження, покладено на його рідного батька - ОСОБА_13 (а.с.67).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стверджують, що адвокат Матвієнко В.М., який представляв інтереси ОСОБА_2 в суді першої інстанції, вчинив певні процесуальні дії без погодження з відповідачем, та які суперечать волі ОСОБА_2 саме, 25.02.2020 року адвокат Матвієнко В.М. подав до суду першої інстанції клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника, за наявними письмовими доказами, що позбавило відповідача можливості надати суду докази, на які він посилається в апеляційній скарзі, хоча про ці докази адвокату було відомо, і він повинен був їх надати суду першої інстанції. Крім того, як вказує в доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 , у даному клопотанні зазначено, що відповідач визнає позовні вимоги у розмірі 2 000 грн., на що ОСОБА_2 адвоката не уповноважував, і вказане питання між ними не узгоджувалось. За даних обставин ОСОБА_2 просить апеляційний суд прийняти до уваги письмові докази, додані ним до апеляційної скарги.

Приймаючи до уваги вищезазначені обставини, на які посилається ОСОБА_2 в доводах апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти до розгляду докази, додані відповідачем до апеляційної скарги та надати їм відповідну оцінку в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначають, що придбання 23.10.2018 року відповідачем житлового будинку та земельної ділянки (а.с.140-143) було пов`язано з метою поліпшення житлових умов його сім`ї. При цьому відповідач стверджує, що для придбання вказаного житлового будинку та земельної ділянки він здійснив продаж квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а також його дружина ОСОБА_3 01.10.2018 року уклала договір позики (а.с.135-136). 22.08.2019 року вказаний житловий будинок та земельна ділянка були продані, а отримані від продажу грошові кошти були витрачені на повернення боргу.

На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.02.2020 року, оскільки вони не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що за незначний проміжок часу, а саме, 2018-2019 роки, відповідач мав можливість купувати та продавати нерухоме майно за значні грошові кошти.

В доводах апеляційної скарги відповідач не заперечує, що перебував з 25.03.2019 року по 29.03.2019 року на території Турецької Республіки з питань здійснення в майбутньому підприємницької діяльності його дружиною ОСОБА_3 (а.с.138-139). Відповідач в доводах апеляційної скарги вказує, його перебування за три роки на відпочинку у Арабській Республіці Єгипет два рази тривалістю по сім днів кожен, не може бути підтвердженням фінансової платоспроможності відповідача у зв`язку із придбанням найкоротших та найдешевших турів.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.02.2020 року, оскільки вони не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що за період 2017-2019 років ОСОБА_2 неодноразово відвідував ОСОБА_20 та ОСОБА_21 Єгипет, що свідчить про наявність у нього доходу більше, ніж 3 500 грн. в місяць.

Доводи апеляційної скарги стверджують, що ОСОБА_2 має середній місячний дохід у розмірі 3 500 грн., і за даних обставин він в межах своїх фінансових можливостей щомісячно перераховує на картковий рахунок позивача аліменти на утримання дочки.

На думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги відносно того, що розмір середнього місячного доходу відповідача становить 3 500 грн., не можуть бути підставою для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.02.2020 року, оскільки відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів у розумінні статей 77, 80 ЦПК України на підтвердження вказаних обставин. Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відносно того, що він в межах своїх фінансових можливостей щомісячно перераховує на картковий рахунок позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , не можуть бути підставою для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.02.2020 року, оскільки відповідно до положень ч.1 статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує, що середній місячний дохід позивача становить 17 753 грн. 42 коп., що підтверджується декларацією ОСОБА_1 за 2018 рік, проте, вказана обставина не була прийнята до уваги судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 .

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.02.2020 року, оскільки, як вбачається з даного рішення суду, при вирішенні даного спору по суті судом було прийнято до уваги обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів, регламентовані положеннями статті 182 Сімейного кодексу України. При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції врахував матеріальне становище дитини, відповідно до приписів п.1 ч.1 статті 182 Сімейного кодексу України. Також необхідно зазначити, що згідно ч.1,ч.2 статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Як зазначає ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , її щорічна декларація за 2018 рік містить в собі відомості про заробітну плату без відрахування податків.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стверджують, що позивач анулювала свій картковий рахунок, на який він щомісячно перераховував кошти на утримання дочки ОСОБА_4 , при цьому отримувати грошові кошти, які відповідач намагається перерахувати через відділення Укрпошта, позивач відмовляється.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для задоволення її вимог, оскільки дані обставини, на які посилається ОСОБА_2 , не звільняють відповідача від обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, регламентованого статтею 180 Сімейного кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не містять в собі підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.02.2020 року, і за даних обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення. У зв`язку із зазначеним та на підставі приписів 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, не підлягає задоволенню клопотання ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на його користь судового збору за подання ним апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.02.2020 року та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, стягнувши з відповідача аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 3 000 грн. щомісячно. Також ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн., понесених нею на стадії апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції від 25.02.2020 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо наявності підстав для збільшення розміру стягнутих з відповідача судом першої інстанції аліментів на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2 5000 грн. щомісячно до 3 000 грн. щомісячно, не можуть бути підставою для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.02.2020 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначають, що всупереч нормам статті 182 Сімейного Кодексу України, суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті не прийняв до уваги тієї обставини, що дочка сторін спору ОСОБА_4 часто хворіє, майна на праві власності вона не має. Доводи апеляційної скарги стверджують, що відповідач має задовільний стан здоров`я, при цьому, йому на праві власності належить рухоме та нерухоме майно, за період 2017-2019 років відповідач неодноразово відвідував ОСОБА_5 Республіку та Арабську ОСОБА_6 Єгипет. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не заперечує, що ОСОБА_2 періодично надавав незначну матеріальну допомогу на утримання дитини, але при цьому повне утримання та виховання дочки ОСОБА_4 здійснює позивач. Доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_1 є державним службовцем та отримує мінімальну заробітну плату у розмірі 5 600 грн. Доводи апеляційної скарги зазначають, що квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_1 з дочкою, було придбано в кредит, під заставу, і до теперішнього часу позивач сплачує кредит кожного місяця в розмірі 2 300 - 2 500 грн.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для її задоволення, оскільки як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.02.2020 року, вирішуючи даний спір по суті, суд виходив із фактичних встановлених та документально підтверджених обставини справи, а також приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини. Судом першої інстанції, відповідно до ч.1 статті 182 Сімейного кодексу України, було прийнято до уваги обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Суд також врахував положення ч.2 статті 182 Сімейного кодексу України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.02.2020 року, частково задовольняючи вимоги заявленого позову та стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 500 грн. щомісячно, суд першої інстанції зазначив, що, на його думку, аліменти саме у такому розмірі спроможний сплачувати відповідач, і такий розмір аліментів буде більш наближеним для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Судом також враховано рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, при ухваленні рішення судом не відображено мотиви, з яких саме обставин було зменшено стягнутий розмір аліментів на утримання дитини до 2 500 грн. щомісячно.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для її задоволення, оскільки вони не узгоджуються зі змістом рішення суду першої інстанції від 25.02.2020 року, яке відповідно до приписів статті 265 ЦПК України, складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин (а.с.120-123). При цьому необхідно зазначити, що у рішенні суду першої інстанції від 25.02.2020 року наведені відповідні мотиви, на підставі яких обставин, врахованих судом при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення вимог заявленого позову, визначивши розмір стягнутих аліментів - 2 500 грн. щомісячно. Суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що саме такий розмір аліментів, на думку суду, спроможний сплачувати відповідач, і такий розмір аліментів буде більш наближеним для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що відповідачем не спростовано наявності у нього можливості сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 3 000 грн. щомісячно.

Матеріали справи містять в собі відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів стосовно ОСОБА_2 , за період з 01.01.2016 року по 30.06.2019 року (а.с.99).

На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для її задоволення, оскільки відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно приписів ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.02.2020 року, суд, надавши оцінку зібраним у справі доказам, як це регламентовано положеннями статті 89 ЦПК України, дійшов висновку про часткове задоволення вимог заявленого позову.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не містять в собі підстав для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.02.2020 року, і за даних обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення. У зв`язку із зазначеним та на підставі приписів 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, не підлягає задоволенню клопотання ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. на стадії апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції від 25.02.2020 року.

Приймаючи до уваги наведене, доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не містять в собі підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.02.2020 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені в ході судового розгляду даної справи.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 18.06.2020 року.

Головуючий : Судді: