Провадження № 2-п/592/25/20
УХВАЛА

12 червня 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Олійник В. О. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Чуяшенка Дмитра Олександровича про перегляд заочного рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.01.2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

09.08.2018 року представник АТ КБ ПриватБанк за довіреністю Чепіга Дмитро Олексійович звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (вхідний № 32786/18 від 09.08.2018 року) (а. с. 3 6) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.08.2018 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Ухвала набрала законної сили 27.08.2018 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84476167) (а. с. 53) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.01.2019 року було постановлено цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості розглянути заочно. Ухвала набрала законної сили 17.01.2019 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/85766301) (а. с. 61) .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.01.2019 року позов акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк було задоволено. Було ухвалено стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д) заборгованість за кредитним договором в розмірі 111498,84 грн. . Було ухвалено стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д) судові витрати в розмірі 1762,00 грн. . Рішення набрало законної сили 19.02.2019 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/79233495) (а. с. 63) .

12.02.2020 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Чуяшенко Дмитро Олександрович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заяву про перегляд заочного рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.01.2019 року, із змісту якої вбачається, що 17.01.2019 Ковпаківським районним судом м. Суми було ухвалено заочне рішення у справі № 592/10958/18 за позовом акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Дане рішення ОСОБА_2 отримав 22.01.2020 року, що підтверджується відміткою суду на рішенні, також він відразу ознайомився з матеріалами справи (копія додається) . Обставини, що свідчать про поважність причин неявки заявника в судове засідання та не повідомлення їх суду полягають в наступному. В період розгляду справи відповідач працював та жив в м. Києві, за місцем реєстрації фактично не перебував. Жодне поштове повідомлення про відкриття провадження у справі або рішення суду відповідач не отримував, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення та наявними довідками поштового відділення про повернення за закінченням терміну зберігання, наявними в матеріалах справи. Про розгляд його справи у суді він фактично не повідомлявся, копію позову банку не отримував. Розгляд справи без участі відповідача, який не був повідомлений про час та місце розгляду справи, є формальним міркуванням, оскільки конституційне право на участь у судовому розгляді, бути належним чином повідомленим про дату судового розгляду не може бути формальним, це є порушенням зазначених вимог законодавства та підставою для безумовного скасування судового рішення. При цьому не було доведено, що відповідач, знаючи про те, що на його адресу надійшов рекомендований лист з суду, не отримував його, таких обставин судом встановлено не було. Суд, не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, фактично порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд. Вказане порушення може бути виправлене в разі задоволення заяви про перегляд заочного рішення. Треба врахувати також і те, що ст. 6 Конвенції Європейського суду з прав людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у справі Надточій проти України та Гурепка проти України № 2 наголошено, що принцип рівності сторін один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідач був позбавлений можливості надати суду документи та письмові заперечення в зв`язку з поважною відсутністю, щодо обставин справи, які не вивчалися у судовому засіданні та мають значення для встановлення фактів, а саме: щодо неправомірного розрахунку банком заборгованості всупереч вимогам закону, яка є підставою для часткової відмови у задоволенні позовних вимог. Також відповідач вважає важливим задати питання представнику позивача, дослідити позов та оригінали наданих позивачем документів, вирішити питання про суттєві обставини справи, які потребують доцільного дослідження. Це питання не вирішувалося та не відображено в заочному рішенні. Всі ці питання можливо вирішити тільки в судовому засіданні з обов`язковою присутністю сторін. Тому він вважає за необхідне переглянути заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.01.2019 року з додержанням усіх норм цивільного процесуального законодавства, а саме: з наданням відповідачу реалізації прав, передбачених ст. ст. 43, 49 ЦПК України, що є важливим для доцільного дослідження обставин справи, підтвердження їх доказами. Зі змісту ст. 288 ЦПК України випливає, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом двох обставин: відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Заперечення проти вимог позивача та докази, яким вони обґрунтовуються, полягають в наступному. По-перше, матеріали справи взагалі не містять доказів укладання договору № б/н від 24.11.2011 року, в матеріалах справи міститься лише заява про оформлення кредитної картки. По-друге, позивачем не було надано інформації про те, яку саме картку отримав відповідач, строк її дії, не було надано відомостей про історію заборгованості за кредитним договором, обґрунтованого логічно-зрозумілого розрахунку заборгованості та документів фінансово-бухгалтерського обліку банку щодо заборгованості. Відсутні підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, а відсутність в заяві від 24.11.2011 року домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та наданий банком витяг з тарифів обслуговування кредитної картки Універсальна , який не містить підпису позичальника, не датований як документ, не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. По-третє, банком не було надано суду жодного доказу про те, який вид кредитної карти замовлявся та видавався відповідачу та ним в подальшому використовувався, який тариф, що в свою чергу тягне за собою неможливість перевірити застосовування тарифу обслуговування кредитної карти, правильність нарахування процентної ставки за кредитом та нарахування пені/штрафів. По-четверте, позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності. Співробітник банку, який здійснював оформлення платіжної картки 24.11.2011 року, повідомляв відповідача про те, що зі всіма іншими умовами кредитування (крім тих, що зазначені в оферті) , він зможе самостійно ознайомитись за допомогою офіційного сайту банку. Тобто, з жодними банківськими документами, зокрема, загальними умовами договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків банку, його ознайомлено не було. Позивач не надав належних доказів видачі йому кредиту, документально не підтвердив передання йому одного з оригінальних примірників кредитного договору, а також не довів факту ознайомлення його з чинною, на момент складання оферти, редакцією загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків банку. Правові обґрунтування відзиву. 1. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 28.02.2018 року становить 111498,84 грн. і складається із: - заборгованості за тілом кредиту 2256,55 грн. , - заборгованості за процентами за користування кредитними коштами 103842,29 грн. , - нарахованих пені та комісії 5400,00 грн. . Розмір нарахованих відсотків та пені значно перевищує тіло кредиту. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) . За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти) , визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України) . Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України) . Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) . Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ ПриватБанк ) . Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі) . В заяві позичальника від 24.11.2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) , стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі, їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.02.2011 року, посилається на витяг з тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна Універсальна, 30 днів пільгового періоду та витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: архів умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/nK , невід`ємні частини спірного договору. Витягом з тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна Універсальна, 30 днів пільгового періоду та витягом з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: архів умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ , що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання) , позовну давність щодо вимог банку 50 років (п. 1.1.7.31. згаданих умов) , та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з тарифів та витяг з умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) , та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку) , яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року провадження № 6-16цс15 і не доведено позивачем при розгляді вказаної справи. Правовим висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 визначено, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим AT КБ ПриватБанк в період з часу виникнення спірних правовідносин (24.11.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09.08.2018 року) , тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Також правовим висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 визначено, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Зазначений висновок також підтриманий постановою Верховного Суду від 21.11.2019 року у справі № 621/74/19 та постанові від 25.09.2019 року у справі 490/4626/16-ц. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. У постанові від 24.09.2014 року у справі № 6-144цс14 Верховний Суд України зазначив про те, що сторони досягли згоди та уклали договір, в якому передбачили, що позовна давність, установлена законом, збільшена за домовленістю сторін до п`яти років відповідно до п. 5.5. умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка ) (стандарт) . У постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року провадження № 6-16цс15 посилання на відступлення від правової позиції, викладеної раніше в постанові від 24.09.2014 року провадження № 6-144цс14, що було обов`язковим згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, в редакції, чинній на момент прийняття постанови, відсутнє. Враховуючи вищезазначене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ ПриватБанк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Отже, не можуть бути задоволені позовні вимоги в частині стягнення 103842,29 грн. процентів за користування кредитними коштами та пені та комісії у розмірі 5400,00 грн. за невиконання умов кредитного договору. 2. Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14, з якою погодився і Верховний Суд у постанові від 28.02.2018 року у справі № 202/3351/14-ц, провадження № 61-4338св18, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Позивачем нараховані проценти в розмірі 103842,29 грн. , тоді як розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту складав 2256,29 грн. . 3. Крім того, є підстави застосувати наслідки спливу позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду після спливу трирічного строку з дня здійснення останнього платежу, оскільки відповідачем (згідно розрахунку заборгованості) останній платіж було проведено 11.06.2013 року, тому перебіг строку позовної давності спливає 11.06.2016 року, а позивач звернувся до суду лише 09.08.2019 року. Крім того, відсутні докази того, що видана відповідачу кредитна карта 24.11.2011 року після закінчення строку дії в подальшому перевипускалась та видавалась відповідачу. Ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 284 288 ЦПК України, він просив: 1. Прийняти заяву про скасування заочного рішення до розгляду. 2. Скасувати заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.01.2019 року, ухвалене у справі № 592/10958/18 за позовом акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначити справу до розгляду в загальному порядку (вхідний № 7182/20 від 12.02.2020 року) (а. с. 72 75) .

12.06.2020 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Чуяшенко Дмитро Олександрович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заяву, в якій він просив заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.01.2019 року у справі № 592/10958/18, провадження № 2/592/750/19 розглянути без учаті ОСОБА_1 , його представника та представників АТ КБ ПриватБанк , подану заяву підтримує повністю т росить її задовольнити (вхідний № 24246 від 12.06.2020 року) (а. с. 99) .

В судове засідання представник АТ КБ ПриватБанк не з`явився. Про дату, час і місце засідання був повідомлений належним чином, його неявка не перешкоджає розгляду заяви, у відповідності до положень ч. 1 ст. 287 ЦПК України (а. с. 80, 82, 85, 86, 88, 92) .

Оголосивши заяву про перегляд заочного рішення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, оскільки судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не з`явився в судове засідання з поважних причин, бо не отримувала судових повісток, оскільки докази, на які посилається його представник адвокат Чуяшенко Дмитро Олександрович, мають істотне значення для правильного вирішення справи, відтак суд дійшов висновку про те, що заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Чуяшенка Дмитра Олександровича про перегляд заочного рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.01.2019 року слід задовольнити та скасувати заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.01.2019 року і призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 268, 272, 280 289, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Чуяшенка Дмитра Олександровича про перегляд заочного рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.10.2019 року задовольнити.

Скасувати заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.01.2019 року і призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження на 06.08.2020 року на 09 годину 00 хвилин.

В судове засідання викликати сторони, представників сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.Г. Бичков