Номер провадження 2-о/754/74/20
РІШЕННЯ

Іменем України

05 березня 2020 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Галась І.А.

при секретарі - Стеці Б.В.

за участі заявника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник, ОСОБА_1 , звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заінтересованою особою до участі справі залучено: Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації.

Вимоги заяви мотивує тим, що з 19 квітня 1978 року по 12 лютого 1990 року працювала на різних посадах в реакторному цеху Чорнобильській атомній електростанції. На час аварії на Чорнобильській АЕС, у квітні 1986 року, працювала на посаді машиніста повітророзподільного обладнання в реакторному цеху № 2 Чорнобильської АЕС. З 01 січня 1989 року встановлена категорія апаратника повітророзподілення. Вказано, що наведені обставини підтверджуються, зокрема, профмаршрутом № 1940, витягом із трудової книжки.

Зазначає, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), що підтверджується посвідченням № НОМЕР_3, є інвалід II групи унаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виконанням робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується експертним висновком № 23/95 від 27.11.1995 року та довідкою МСЕК № 152912.

Наказом директора ЧАЕС від 19 квітня 1985 року № 2с були створені пункті та служби Цивільної оборони на Чорнобильській АЕС, зокрема, п.п. 8, 8.4.5 було створено формування ЦО, в яке входив реакторний цех № 2, в якому я працювала на посаді машиніста повітророзподільного обладнання. Вважає факт її зарахування та перебування, на момент аварії на Чорнобильській АЕС, у складі формування Цивільної оборони ЧАЕС підтверджується вищенаведеними документами.

За Законом України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» маю право на отримання статусу інваліда війни. У зв`язку з цим вона звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації з заявою про встановлення статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни, проте, було відмовлено у зв`язку з відсутністю розпорядчого документа по лінії Цивільної оборони про залучення її, особисто, до складу зазначеного формування, що підтверджується Листом від 19 червня 2017 року за № 36-1683 і запропоновано встановити факт в судовому порядку.

Оскільки інших архівних документів не зберігалося, а тому вона не має можливості іншим чином підтвердити залучення мене, особисто, до складу формування Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Встановлення факту участі та виконанні нею заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формування Цивільної оборони заявнику необхідно для отримання статусу інваліда війни та посвідчення.

Посилаючись на викладені обставини справи, Заявник просить суд: установити факт, що заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно приймала участь та виконувала заходи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони у період з 26 квітня 1986 року по 12 лютого 1990 року включно.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року відкрито провадження по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення. Визначено розгляд за правилами окремого провадження. Призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін.

Заявник в судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в заяві.

Представник заінтересованої особи - Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, повідомлені про час та дату розгляду справи належним чином, причини не явки до суду не повідомили.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 суду надала показання, що ОСОБА_1 разом з нею приймала участь та виконувала заходи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони в період з 26 квітня 1986 року по 12 лютого 1990 року. Суду повідомила, що факт її участі ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва.

Вислухавши пояснення заявника, показання свідка, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених (стаття 13 ЦПК України) вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи у відповідності Висновку медико-соціальних (експертних) комісій про умови і характер праці інвалідів є обов`язковим для адміністрацій, підприємств, установ і організацій - довідки до Акту огляду МСЕК, серії МСЕ № 152912 ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, пов`язане з роботою по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, безстроково.

ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 13.02.19 року.

Як з`ясовано судом та вбачається з письмових матеріалів справи, згідно записів в трудовій книжці - ОСОБА_1 на момент аварії у 1986 році займала посаду машиніста повітророзподільного обладнання в реактному цеху №2 чорнобильської АЕС. 01.01.1989 року, у зв`язку з переходом на нові умови оплати праці і перетарифікації встановлено категорію апаратника повітророзподілення 5 розряду.

У відповідності до експертного висновкуЦентральної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв`язку захворювань та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру, Центральна міжвідомча експертна рада на засіданні розглянувши клопотання ОСОБА_1 , надала висновок, що захворювання останньої пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно Довідки Державного агентства України з управління зоною відчуження ДСП «Чорнобильська АЕС» №8036, видана ОСОБА_1 в тому що її доза зовнішнього опромінення становить 132м3в, в тому числі за період знаходження в зоні відчуження Чорнобильської АЕС з 26.04.1986 року по 27.04.1986 року - 56 м3в; за період участі по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 13.05.1986 року по 30.11.1989 року 76 м3в.

13 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації щодо встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Листом від 19 червня 2017 року №36-640 Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації відмовлено в надані статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, оскільки надані ним документи не підтвердили факт залучення та виконання ним робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Надаючи оцінку встановленим в судовому засіданні обставин справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно - правових актів з питань Цивільної оборони, зокрема, - Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого 18.03.1976 року Постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111 та Положення про невоєнізовані формування Цивільної оборони та норми оснащення їх матеріально-технічними засобами, яке введено в дію наказом начальника Цивільної оборони СРСР, в кожному міністерстві, відомстві або іншому центральному органі виконавчої влади, а також на підприємствах, в установах та організаціях за територіально - виробничим принципом створювались система, служби та формування Цивільної оборони. Формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварії, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно- правових актів з питань Цивільної оборони, зокрема - Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого 18.03.1976 року Постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111, та Положення про невоєнізовані формування Цивільної оборони та норми оснащення їх матеріально-технічними засобами, яке введено в дію наказом начальника Цивільної оборони СРСР - заступника Міністра оборони СРСР від 06.07.1975 року №90, в кожному міністерстві, відомстві або іншому центральному органі виконавчої влади, а також на підприємствах, в установах та організаціях за територіально - виробничим принципом в усіх населених пунктах та всіх об`єктах народного господарства, створювались система, служби та формування Цивільної оборони. До складу невоєнізованих формувань Цивільної оборони зараховуються в обов`язковому порядку громадяни СРСР: чоловіки у віці від 16 до 60 років та жінки від 16 до 55 років, за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

При цьому, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов`язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

Таким чином, особи, які залучались до складу формувань Цивільної оборони у травні 1986 року, інвалідність яких пов`язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за наявності документів, підтверджуючих право на отримання статусу інваліда війни, мають право отримати такий статус з видачею відповідного посвідчення.

Крім того, відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією Чорнобильської катастрофи.

Підставами для визнання особи інвалідом війни є наявність двох складових умов: 1) особа повинна бути залучена до складу формувань цивільної оборони; 2) особі повинен бути встановлений статус особи, яка стала інвалідом внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, факт участі та виконання ОСОБА_1 заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань цивільної оборони в період з 26 квітня 1986 року по 12 лютого 1990 року доведено зібраними по справі доказами.

Підтвердження вказаного факту необхідно заявнику для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Відповідно до ч.2 п.5 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 є підставними та обґрунтованими, а тому є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 293-294, 315-319 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт участі та виконання заходів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони в період з 26 квітня 1986 року по 12 лютого 1990 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: