Провадження № 2/225/153/2020
Справа № 225/7703/19
08 квітня 2020 року м.Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Мигалевича В.В.
секретаря - Голубової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.
В обґрунтування заявлених вимог вказує, що у відповідності до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 вересня 2018 року він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Крім позивача у вказаній вище квартирі зокрема зареєстровані відповідачі у справі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та малолітня ОСОБА_4 .
Позивач зазначає, що з моменту реєстрації у вказаному вище будинку відповідачі жодного разу не з`являлися у вказаному житлі, будь-якого їх особистого майна в будинку немає. Ніяких витрат, пов`язаних з утриманням будинку вони не несуть. Їх теперішнє місце проживання позивачу невідоме, зв`язок втрачено. Зі слів сусідів та знайомих відповідачі виїхали за межі на постійне місце проживання до РФ та проживають за межами України.
Отже, у зв`язку з викладеним, позивачем ставиться питання про визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та малолітньої ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, оскільки вони не проживають без поважних причин у вказаному будинку.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив що наполягає на задоволенні вимог, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачі в судове засідання не прибули з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надавали. Справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України - заочно.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області в судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням справу розглядати без його участі, крім цього зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог в частині визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, оскільки вона не досягла повноліття, тож не набула повної цивільної дієздатності, що свідчить про поважність причин її не проживання в будинку АДРЕСА_1 .
Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке:
За ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР).
У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 вересня 2018 року він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.11).
Згідно довідки про склад сім`ї № 02-33/2079 від 23.09.2019 року, яка видана виконавчим органом Північної селищної ради м.Торецька Донецької області, в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані також ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та малолітня ОСОБА_4 (а.с.12).
Судом встановлено, що у вказаному вище будинку відповідачі не проживають, що підтверджується Актом, підписаним головою та членами вуличного комітету та завіреним секретарем селищного голови Північної селищної ради (а.с.13).
Таким чином, позивач ОСОБА_1 , як власник вказаного житлового будинку, має право володіти, користуватися та розпоряджатися даним будинком на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст.379,382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Наявність реєстрації місця проживання відповідачів в будинку позивача обмежує його права, як власника, і він на підставі ст. 391 ЦК має право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права.
На підставі наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування будинком АДРЕСА_1 .
Щодо вимог про визнання такою, що втратила право на користування житловим приміщенням малолітньої ОСОБА_4 , суд зазначає, що права осіб, які не досягли 18 років, в особливому порядку захищаються органами опіки та піклування.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
За змістом ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Суд виходить з того, що дитина не досягла повноліття, а відтак не набула повної цивільної дієздатності. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
Місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 визначили її батьки і дитина змушена з ними проживати за іншою адресою. Відтак дитина не може самостійно визначати своє місце проживання, причини її не проживання у житловому будинку є поважними, а тому сам по собі факт її не проживання у спірному будинку не може бути безумовною підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом.
Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітня ОСОБА_4 набула право власності або право постійного користування іншим житлом, позивач не надав, хоча це відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення у справах «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13.05.2003, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.12.2010).
Окрім того, втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року, пункт 56).
Не сплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами, також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, зважаючи на її малолітній вік та цивільну дієздатність відповідно до ст. 30 ЦК України.
З урахуванням установлених обставин, суд вважає, що визнання неповнолітньої дитини такою, що втратила право на користування спірним житловим будинком, за відсутності у неї іншого належного їй на праві власності чи постійному користуванні житла, буде становити для неї надмірний тягар, не співмірний із переслідуваною законною метою, та не є необхідним у демократичному суспільстві.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Оскільки в матеріалах справи наявні квитанції про сплату судового збору на загальну суму 2305,20 грн. (а.с.1,18), то суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суми судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 1536,80 грн.
Керуючись ст.ст. 12,13,81, 89,141,263,265, 280-283 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, будинком АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, будинком АДРЕСА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) суму судового збору в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. в рівних частинах, тобто по 768,40 грн. з кожної.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте Дзержинським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача , яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354 (строк на апеляційне оскарження), 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України продовжуються на строк дії такого карантину.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідачі: ОСОБА_2 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

третя особа: Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області (місце знаходження: Донецька область, м.Торецьк, вул.Маяковського, 24а).

Суддя: