Справа №: 283/1148/19
Провадження № 2/272/27/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді Брагіна В.І.

при секретарі судових засідань Хитоніної М.С.

з участю позивача ОСОБА_1 ,відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Андрушівка цивільну справу № 283/1148/19, провадження № 2/272/625/19 за позовом ОСОБА_1 (адреса проживання АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса проживання АДРЕСА_2 ) про позбавлення батьківських прав,суд,-

встановив :

Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають (на час звернення з позовною заявою до суду) двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У березні 2018 року відповідач залишив сім`ю. Діти проживають з позивачкою та перебувають на повному її утриманні. Починаючи з березня 2018 року відповідач не приїздив додому, не намагався навідати дітей, не цікавився їх життям та справами, початку телефонував старшому сину, однак з часом і цей зв`язок припинився. Щодо дочки, то відповідач взагалі не цікавився її життям, на телефонні дзвінки не відповідав, не піклувався про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, не приймав участі у підготовці ОСОБА_5 до самостійного життя, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу. З урахуванням того, що відповідач безпричинно самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, позивачка просила позбавити його батьківських прав відносно малолітньої дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, обґрунтувавши наведеними у позові обставинами. Крім того пояснила та зазначила у своїх письмових додаткових поясненнях, письмових запереченнях, що відповідач безпричинно самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню як до повнолітнього сина так і по відношенню до малолітньої дочки, оскільки не мав жодних перешкод у спілкуванні з дітьми, не здійснював жодних заходів для спілкування з дочкою, проживає на незначній відстані від місця проживання дитини. Крім того, відповідач пообіцяв, але не виготовив дочці закордонний паспорт, не оформив прописку, що позбавляє можливості підписати декларацію з лікарем. Просила суд не враховувати висновки органів опіки та піклування, оскільки вони ґрунтуються лише на відсутності заборгованості по сплаті аліментів та при цьому не враховані інтереси дитини, однак відповідач не добровільно їх сплачує, а аліменти відраховує автоматично держава на підставі виконавчих листів. Крім того ОСОБА_2 відмовився сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, що навчається, у зв`язку з чим останнього було відраховано з ВУЗу. ОСОБА_2 не приїздив на дні народження дітей, не спілкувався з донькою навіть тоді, коли приїздив до м.Малина на судові засідання та не цікавився життям дитини у сусідів, тому вищевказані обставини характеризують відповідача як батька. Не заперечувала,що в даний час між нею та відповідачем існують неприязне ні стосунки,але на її думку вказана обставина ніяким чином не впливає на можливість відповідача спілкуватися з дітьми.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Подав до суду відзив, у якому зазначив, що проживав з позивачкою однією сім`єю до серпня 2017 року. За вказаний період постійно піклувався про дітей та дружину, забезпечував матеріально, дбав про їх розвиток, брав участь у вихованні дітей, турбувався про здоров`я. З січня 2018 року проживає з іншою жінкою у незареєстрованому шлюбі, від якого вони мають спільну дитину. Також відповідач зазначив, що бажає спілкувати з дітьми, дбати про них, приймати участь у вихованні, однак через те, що позивачка постійно при зустрічах влаштовувала сварки та скандали, які негативно впливали на психічний стан дітей, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дітей, з врахуванням віку дочки, з метою забезпечення нормальної моральної атмосфери життя ОСОБА_5 в подальшому не робив спроб спілкування. Крім того відповідач зазначив, що за місцем роботи він характеризується позитивно, шкідливих звичок не має, насильства по відношенню до дітей не здійснював.Він військовослужбовець та в даний час проходить військову службу в умовах особливого режиму та без дозволу командування військової частини не може відлучатися за межі Андрушівського району Житомирської області,а дочка проживає за 140 км. від місця знаходження військової частини.Він вчасно сплачує аліменти на утримання дочки. З урахуванням вищевикладеного просив відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, оскільки не наполягав на зустрічі з дітьми, у тому числі з дочкою, з метою забезпечення психічного спокою останньої, тобто не за власним бажання усунувся від спілкування а з метою забезпечення інтересів дитини. У судовому засіданні відповідач додав, що в даний час він вернувся до Служби у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області з заявою про визначення способів участі батька у вихованні дитини, однак через карантинні заходи вказана заява не розглядалась.Аналогічний позов подан ним Малинського районного суду Житомирскьої області.Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, а також направив відповідний висновок.

Представник органу опіки та піклування Андрушівської райдержадміністрації у судовому засіданні пояснила, що не вбачає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав та надала відповідний висновок органу опіки та піклування.В подальшому направила до суду заяву про розгляд справи в її відсутність.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 пояснили суду,що відповідач тривалий час не приїжджає в м.Малин,не спілкується з дітьми.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків,дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак тривалий час проживають окремо, що підтверджується їх поясненнями та долученими документами. Позивачка та відповідач є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9). Дочка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с. 14). Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 07.05.2018 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (на час ухвалення рішення набув повноліття), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та на утримання дружини, до досягнення дитиною трирічного віку (а.с. 15,16, 91-93). Доказів наявності заборгованості по сплаті аліментів сторонами надано не було. Відповідач працює на посаді помічника командира з фінансово-економічної роботи, начальник фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , характеризується за місцем роботи позитивно (а.с. 101). Згідно висновків органів опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області та Андрушівської райдержадміністрації, позбавляти ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дочки, ОСОБА_4 , 2017 року народження недоцільно (а.с. 115,183). Відповідач звернувся до Служби у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області з заявою від 25.02.2020 про визначення способів участі батька у вихованні дитини, однак через карантинні заходи вказана заява не розглядалась (а.с. 206, 209-210)

При вирішенні справи суд не приймає до уваги покази свідків,оскільки вони є близькими родичами та друзями позивача та зацікавлені у вирішенні справи на користь позивача.

За змістом ст.164 Сімейного Кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Статтею 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16,17 постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Із підстав, передбачених п.2, 4, 5 ч.1 ст. 164 СК ( 2947-14 ), особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки в разі досягнення ними повноліття. Позбавлення батьківських прав неповнолітніх батька, матері можливе лише у випадках, визначених п.1, 3 ч.1 ст. 164 СК ( 2947-14 ), а саме якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважних причин і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування або якщо вони жорстоко поводяться з дитиною. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного

алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Відповідно до ч.2, ч. 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, якщо вона (він) ні усно, ні письмово не спілкується з нею, не проявляють про неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість.

Ч.1,2,3,4 ст.12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінивши досліджені докази суд прийшов до висновку, що позивачка не надала належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що відповідач без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2 не спілкувався з дитиною з незалежних від нього причин, а саме з метою забезпечення якнайкращих інтересів малолітньої дочки, оскільки спроби спілкування призводили до негативних результатів через негативну поведінку позивача при цих зустрічах. Суд також враховує,що відповідач є військовослужбовцем та через введення для військовослужбовців особливих умов проходження військової служби та неможливістю через вказану обставину самостійно покидати розташування військової частини,він був обмежений у можливості виїзду до м.Малин. Сторони не заперечували,що між ними на даний час існують неприязне ні стосунки,що є перешкодою для спілкування відповідача з дітьми. Вказана обставина також підтверджується фактом звернення відповідача до Служби у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради та Малинського районного суду Житомирської області із заявою про визначення способів участі у вихованні дитини.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.19, 164-166 СК України, ст.ст.4, 76-89, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса проживання АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса проживання АДРЕСА_2 ) про позбавлення батьківських прав.

Рішення може бути оскаржене у відповідності до п.п. 15.5, п.15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи до Житомирського апеляційного суду через Андрушівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, яким рішення не було вручене у день його проголошення мають право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дати вручення рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 16 червня 2020 року.

Суддя:В. І. Брагін