Провадження № 4-с/522/43/20
Справа № 2-3053/11
УХВАЛА

16 квітня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Начальник Малиновського відділу державної виконавчої служби м.Одеси, боржник: ОСОБА_2 , на бездіяльність начальника Малиновського відділу державної виконавчої служби м.Одеси,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Начальник Малиновського відділу державної виконавчої служби м.Одеси, боржник: ОСОБА_2 , на бездіяльність начальника Малиновського відділу державної виконавчої служби м.Одеси.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі було призначено суддю ОСОБА_3 .С. та ухвалою суду від 02.04.2019 року відкрито провадження у вказаній справі.

На підставі наказу від 16 вересня 2019 року № 50-ос/с Голови суду ОСОБА_4 про відрахування зі штату Приморського районного суду м. Одеси судді ОСОБА_5 у зв`язку із закінченням терміну відрядження, з метою забезпечення дотримання прав та законних інтересів сторін по справі, а також дотримання розумних строків розгляду справи, та на підставі службової службової записки помічника та секретаря судового засідання судді ОСОБА_6 С ОСОБА_7 Іванової О. І. та Довгань ОСОБА_8 А. здійснено перерозподіл справи.

Справа в порядку авторозподілу надійшла до провадження Домусчі Л.В..

Ухвалою суду від 28.10.2019 року справу за скаргою ОСОБА_1 було прийнято до провадження судді та призначено до розгляду на 09.12.2019 року.

При цьому, суд вбачає, що 09 серпня 2019 року Приморським районним судом м. Одеси було винесено ухвалу суду про витребування доказів, згідно якої витребувано від Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси належним чином завірену копію виконавчого провадження АСВП: 53664092 по виконавчому листу Приморського районного суду м.Одеси від 25.08.2016 року по справі №2-3053/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ..

Копія ухвали суду від 09.08.2019 року неодноразово направлялась на адресу виконавця згідно листа від 12.12.2019 року (а.с.83) та на електронну адресу виконавця 10.03.2020 року.

Поштова кореспонденція була отримана представником виконавчої служби 27.12.2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.94).

У зв`язку з неявкою сторін та відсутність доказів виконання ухвали суду від 09.08.2019 року розгляд справи неодноразово (09.12.2019 року, 13.02.2020 року, 06.03.2020 року) відкладався.

Станом на 16.04.2020 до суду не надійшло зі сторони виконавця витребовуваних матеріалів або повідомлення про неможливість їх надання до суду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Згідно з ч. 6, 8 ст. 84 ЦПК України, будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

У відповідності до ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; з`являтись в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно положень ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суб`єктивні процесуальні права мають здійснюватися в найбільш економічний спосіб. Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню правильного рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Основна ознака зловживання процесуальними правами полягає в тому, що дії, які її складають, вчиняються на зовні законній юридичній підставі. Механізм зловживання процесуальними правами полягає в тому, що особа, яка бажає мати певний юридичний результат, вчиняє процесуальні дії (бездіяльність), зовні «схожі» на ті юридичні факти, з якими пов`язується настання необхідного результату.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом. (ч. 4 ст. 44 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України, головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно з ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках, зокрема невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин.

Відповідно до принципу 2 Рекомендацій № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів цивільного судочинства, спрямованих на вдосконалення функціонування правосуддя, ухвалених Комітетом Міністрів Ради Європи на 367 засіданні заступників міністрів 28 лютого 1984 року, коли в ході судового провадження сторона поводиться недобросовісно і явно зловживає процедурою з очевидною метою затягти провадження, суд має бути наділений повноваженнями або невідкладно винести рішення по суті справи, або застосувати санкції, такі як накладення штрафу, відшкодування завданих збитків або позбавлення права на процесуальну дію; в особливих випадках суд має бути у змозі стягнути судові витрати з адвоката.

У ч. 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зацікавлена особа має лише демонструвати належне виконання всіх процесуальних заходів, які її стосуються, з метою запобігання затримок, і отримання доступу до заходів національного законодавства щодо скорочення проваджень (рішення у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» від 07 липня 1989 року, заява № 11681/85, § 35).

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші).

На думку суду, дії заінтересованої особи, а саме - ненадання витребовуваних судом доказів, спрямовані на свідоме невиправдане затягування судового процесу всупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, порушує права інших учасників судового процесу, суперечить вимогам статей 6, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку та недопустимість зловживання процесуальними правами.

Зокрема, повне ігнорування стороною заінтересованої особи вимог ухвали суду свідчить про явну зневагу останнього як до суду, так і до іншої сторони по справі.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне застосувати заходи процесуального примусу та стягнути із Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в дохід державного бюджету України штраф в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 2 102 грн..

При цьому, на підставі ч. 6 ст. 148 ЦПК України суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків.

Зокрема, у відповідності до ч. 9 ст. 84 ЦПК України притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребовувані судом докази.

Згідно з ч. 2 ст. 148 ЦПК України у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 43, 44, 81 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Повторно витребувати від начальника Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса: 65080, м. Одеса, вул. Бабеля 6, е-mail: ) належним чином завірену копію виконавчого провадження АСВП: 53664092 по виконавчому листу Приморського районного суду м. Одеси від 25.08.2016 року по справі №2-3053/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ..

Застосувати до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заходи процесуального примусу у вигляді штрафу у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 148 ЦПК України.

Стягнути з Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса: 65080, м. Одеса, вул. Бабеля 6, ) у дохід державного бюджету України штраф в розмірі 2 102 грн..

Ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом.

Роз`яснити, що у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала в частині застосування заходів процесуального примусу може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду або через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання і таке оскарження не перешкоджає розгляду справи.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Л.В. Домусчі