Номер провадження 2/243/56/2020
Номер справи 243/386/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 10 » квітня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Гончарової А.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Олійник А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі № 13 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Соловар Валентини Іванівни, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Слов`янської міської ради, ОСОБА_4 , про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

До Слов`янського міськрайонного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Соловар Валентини Іванівни, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Слов`янської міської ради, ОСОБА_4 , про визнання договору дарування недійсним, яка мотивована тим, що у місті Слов`янську Донецької області мешкають її родичі: ОСОБА_5 - її двоюрідна сестра; ОСОБА_4 - син вказаної двоюрідної сестри, ОСОБА_2 - жінка ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - син ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . До 2011 року ОСОБА_5 проживала в кімнаті комунальної квартири мікрорайону Семенівка у місті Слов`янськ та мала гостру потребу в поліпшенні своїх житлових умов, у т.ч. в зв`язку з тим, що взимку в кімнаті було дуже холодно, що викликало у неї загострення хвороби нирок. ОСОБА_4 , ОСОБА_2 з їхнім дорослим сином - ОСОБА_6 в цей час мешкали в однокімнатній квартирі в центрі міста Слов`янськ, яка була оформлена на ім`я ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В 2010 році ОСОБА_4 , ОСОБА_2 придбали собі квартиру більшої площі на ім`я ОСОБА_2 у місті Слов`янську, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , як вони казали - за 16 000,00 доларів США. В зв`язку з чим отримали позику у свого знайомого в сумі 11 000,00 доларів США строком на один рік, яких їм не вистачало на придбання вказаної квартири, але вчасно повернути борг не змогли, бо не мали грошей. Позивач повідомила ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що має гроші, та може їм позичити гроші в сумі 11 000,00 доларів США для повернення боргу, які вони повинні будуть їй повертати поступово щорічно в сумі не менш 1000,00 доларів США. Маючи 11 000,00 доларів США позивач надала, як позикодавець, вказану суму у борг позичальникам: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Нажаль, вказаний правочин не було оформлено у письмовому виді, бо вона вважала, що достатньо слова її родичів, що вони чесно та вчасно повернуть отримані в борг гроші в сумі 11 000,00 доларів США. Але, до 01.11.2018 року позичальники вказану суму боргу позивачу не повернули, посилаючись на відсутність грошей. В зв`язку з вищенаведеним позивач звернулася 06.11.2018 року в Слов`янський міськрайонний суд Донецької області з відповідним позовом про стягнення боргу та відсотків за користування грошима з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 10.01.2019 року позивачу стало відомо, що відповідно до договору дарування, серія та номер: 1549, від 23.11.2018 року, який нотаріально посвідчений Приватним нотаріусом Соловар В.І. Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області, ОСОБА_2 подарувала належну їй квартиру АДРЕСА_3 своєму сину, ОСОБА_3 . Вважає, що ОСОБА_2 , дізнавшись, що Слов`янським міськрайонним судом Донецької області почалося судове провадження щодо розгляду позовної заяви про стягнення боргу та відсотків за користування грошима та розуміючи, що сума позову є значною - 376 548,97 грн., що борг скоріш за все треба бути віддавати, швидко перереєструвала право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 на свого сина - ОСОБА_3 , оформивши цей правочин договором дарування.

Просить суд визнати недійсним договір дарування, серія та номер: 1549, від 23.11.2018 року, який нотаріально посвідчений Приватним нотаріусом Соловар В.І. Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області, та відповідно до якого право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , було передано від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в зв`язку з чим застосувати правові наслідки недійсності правочину передбачені ст.216 ЦК України та стягнути солідарно з відповідачів на її користь судові витрати, пов`язані з підготовкою позову, сплатою судових зборів, розгляду справи в суді та інших судових витрат.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 , не з`явилась, про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник позивача, ОСОБА_7 , в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу без його участі, позов просив задовольнити.

Відповідачі, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Представник відповідачів, ОСОБА_8 , в судове засідання не зявилась, надала відзив на позовну заяву, де зазначила, що позивачем не надано жодного доказу укладення договору позики між позивачем з одного боку та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з іншого боку, в задоволенні позову просила відмовити.

Третя особа, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Слов`янської міської ради, в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином, суду надано заяву про розгляд справи без участі її представника.

Треті особи, приватний нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. та ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до довідки КП «БТІ» м. Слов`янська від 22.11.2018 року право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 станом на 31.12.2012 року було зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Слов`янською державною нотаріальною конторою 16.11.2010 року р/№2-4705, дата реєстрації 10.12.2010 року.

Відповідно до договору дарування квартири від 23.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І., ОСОБА_2 безоплатно передала, а ОСОБА_3 прийняв в дар квартиру АДРЕСА_4 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.01.2019 року ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору дарування, серія та номер 1549, посвідчений 23.11.2018 року Приватним нотаріусом Соловар В.І. Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області.

Згідно з ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Згідно ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За умовами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфіковано як фіктивний.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Позивач стверджує, що спірний договір дарування був укладений з метою уникнення відповідачем ОСОБА_2 негативних майнових наслідків за невиконання нею договору позики, нібито укладеного між нею та позивачем, проте жодних доказів укладання договору позики позивачем не надано.

Крім того, рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26.04.2019 року, яке набуло законної сили 06.06.2019 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третіх осіб: КП "Бюро технічної інвентаризації", Реєстраційна служба Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, Слов`янська міська рада про стягнення боргу та відсотків за користування грошима відмовлено.

Вказане рішення суду позивачем не оскаржувалось.

Судом не встановлено, що внутрішня воля сторін оспорюваного договору не відповідала зовнішньому її прояву, тобто вчиняючи правочин, сторони мали іншу мету ніж укладання договору дарування.

Доводи позивача, що укладання оспорюваного договору здійснювалось з метою уникнення відповідачем ОСОБА_2 відповідальності за невиконання договору позики, не знайшли свого підтвердження в суді.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що договір дарування був укладений з наміром створення правових наслідків, обумовлених цим договором, а саме переходом права власності від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 .

Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За умовами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України про те, що договір дарування квартири здійснений з метою ухилення ОСОБА_2 від відповідальності перед позивачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Оскільки твердження позивача про фіктивність договору дарування квартири доказами відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України не підтверджено, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Накладений ухвалою про забезпечення позову від 17.01.2019 року з метою забезпечення позову, арешт на нерухоме майно двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_3 , підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Соловар Валентини Іванівни, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Слов`янської міської ради, ОСОБА_4 , про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Заходи забезпечення позову, накладені на підставі Ухвали Слов`янського міськрайонного суду від 17.01.2019 року - скасувати.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Слов`янського міськрайонного суду від 17.01.2019 року, на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення виготовлений 13 квітня 2020 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області А.О. Гончарова