Справа № 146/1295/19
Провадження № 22-ц/801/1011/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Пилипчука О. В. в смт Томашпіль Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження у відсутності учасників справи,

у цивільній справі № 146/1295/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У вересні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.08.2014 в розмірі 131 479,08 гривень та судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 16.08.2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 50 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг.

Згідно п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 Договору.

Також представник позивача вказує, що відповідно до кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 0,00 грн + 5 % від суми позову.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тобто відповідач зобов`язання за договором не виконав.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 15.08.2019 має заборгованість в сумі 131 479,08 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 34 936,18 грн; заборгованості за простроченим тілом кредиту 37 680,97 грн; нарахованої пені в сумі 58 666,07 грн; нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн в сумі 195,86 грн; штрафу (фіксованої частини) в сумі 0,00 грн; штрафу (процентної складової) в сумі 0,00 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

17 січня 2020 року відповідачем надано відзив на подану позовну заяву, який він обґрунтував тим, що неодноразово звертався до позивача про неможливість нарахування відсотків по кредиту, оскільки він є військовослужбовцем, а отже нарахована позивачем сума не відповідає вимогам законодавства. Також відповідач зазначив, що окрім підписаної відповідачем заяви на отримання кредиту банком не надано жодних належних доказів, що укладено інший договір, а тому Умови та Правила, якщо вони є невід`ємною частиною договору, обов`язково мають бути підписані позичальником. Також, відповідач вказував, що позивачем пропущені строки звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 серпня 2014 року в розмірі 72 617,15 грн, а також 1 060,98 грн судових витрат, що складаються із сплаченого судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням у частині вимог, які задоволено, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сіхарулідзе Д. Г., посилаючись на необґрунтованість рішення в цій частині, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав на те, що Умови та Правила надання банківських послуг та тарифів ПАТ КБ «ПриватБанк», не можна вважати складовою частиною укладеного кредитного договору, так як вони неузгоджені та непідписані відповідачем. Також, вказує на те, що у заяві позичальника від 16.08.2014 процентна ставка не зазначена. До того ж, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що заявником здійснювалися виплати за договором, які Банком безпідставно використано на власний розсуд (списання відсотків, штрафів, тощо). Враховуючи зазначене відсутня будь-яка заборгованість відповідача. Крім цього, вважає, що наданий розрахунок заборгованості не відповідає вимогам до бухгалтерського документу. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку є правильним. Розрахунок заборгованості не містить інформації, щодо збільшення кредитного ліміту (понад 50 000 грн), та яким чином загальна заборгованість за тілом кредиту склала 72 617,15 грн, ця обставина також свідчить про недоведеність позовних вимог належними доказами.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надійшов.

06 травня 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» Рой В. Л. надіслав на офіційну електронну адресу апеляційного суду пояснення щодо безпідставності апеляційної скарги, у яких зазначає, що посилання скаржника на неповноту дослідження судом обставин справи не відповідають дійсності. Суд першої інстанції під час вирішення спору правильно врахував правові висновки, що містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17. В той же час, судом досліджено саме докази які надав банк на підтвердження своїх вимог, в тому числі розрахунок заборгованості. Відповідач жодних доказів на спростування цього розрахунку не надав, а лише намагався поставити його під сумнів власними припущеннями. Клопотання про проведення судової експертизи для визначення розміру заборгованості відповідачем не заявлялось. З огляду на правову позицію висловлену Верховним Судом в постанові від 12.02.2020 в справі № 382/327/18 також не заслуговують на увагу доводи скаржника щодо неналежності та недопустимості розрахунку заборгованості як доказу неналежного виконання умов кредитного договору. Крім того, відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, що ним визнається і правильно враховано судом як підстава для переривання строку позовної давності.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, рішення суду фактично оскаржується лише в частині вимог, які задоволено, тому, з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, в іншій його частині не перевіряється.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам відповідає не в повній мірі, тому апеляційний суд з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

По справі встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 16.08.2014 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 50 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 16.08.2014 судом встановлено, що заборгованість за кредитним договором з`явилась починаючи із 25.06.2017, останній платіж на погашення заборгованості внесено 26.07.2019.

Відповідно до розрахунків за кредитним договором, наданих банком, ОСОБА_1 станом на 15.08.2019 має заборгованість в сумі 131 479,08 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 34 936,18 грн; заборгованості за простроченим тілом кредиту 37 680,97 грн; нараховано пені в сумі 58 666,07 грн; нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн в сумі 195,86 грн; штрафу (фіксованої частини) в сумі 0,00 грн; штрафу (процентної складової) в сумі 0,00 грн.

Мотивуючи своє рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції посилаючись на правові позиції Верховного Суду України, висловлені у справах №127/13998/17, №16-116цс-13, №342/180/17, враховуючи, що на момент виникнення заборгованості відповідач перебував на військовій службі, дійшов висновку, що підстави для покладення на ОСОБА_1 обов`язку за договором кредиту щодо сплати пені відсутні.

Враховуючи часткове підтвердження представником позивача позовних вимог, часткове підтвердження відповідачем обставин зазначених у відзиві, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість по кредиту на загальну суму 72 617,15 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи вбачається, що 16 серпня 2014 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву (а. с. 9), у якій зазначено, що він, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, виявив бажання укласти договір про надання банківських послуг.

Зі змісту відзиву на позовну заяву (а. с. 45-47) та апеляційної скарги на рішення по справі (а. с. 70-72) встановлено, що ОСОБА_1 не заперечує факт підписання заяви на отримання кредиту, суми отриманого кредиту, проте в апеляційній скарзі вказує на те, що судом безпідставно не взято до уваги, що заявником здійснювались виплати за договором, які Банком безпідставно використано на власний розсуд (списання відсотків, штрафів, тощо). Враховуючи зазначене відсутня будь-яка заборгованість Відповідача.

Судом встановлено, що згідно з проведеним позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 16 серпня 2014 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 15 серпня 2019 року розмір заборгованості становить 131 479,08 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 34 936,18 грн; заборгованості за простроченим тілом кредиту 37 680,97 грн; нараховано пені в сумі 58 666,07 грн; нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн в сумі 195,86 грн; штрафу (фіксованої частини) в сумі 0,00 грн; штрафу (процентної складової) в сумі 0,00 грн (а. с. 6-8).

Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не надано належних доказів на підтвердження наданих суду розрахунків заборгованості за відстроченим тілом кредиту. Так, без виписки по картковому рахунку перевірити розмір нарахованої суми боргу за простроченим тілом кредиту не є можливим.

Взаємозв`язок доказів полягає в тому, що всі вони узгоджується між собою і в сукупності дають суду можливість встановити дійсні відносини сторін і правильно вирішити спір.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин.

Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

Отже, надана суду копія анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 16.08.2014 містить лише погодження про укладення договору про надання банківських послуг, однак наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування розміру боргу, оскільки позивачем не доведено його розмір первинними бухгалтерськими документами.

Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п. 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Стаття 81 ЦПК України обов`язок по доведенню тих обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, покладає як на позивача (щодо вимог), так і на відповідача (щодо заперечень) (частина 1).

Отже, якщо відповідач позов не визнає і заперечує його, то згідно вимог частини 1 статті 81 ЦПК України, саме він зобов`язаний доводити свої заперечення належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Отримання та користування ОСОБА_1 кредитними коштами не заперечуються, разом з тим, заперечуючи проти позову, відповідач не надав суду доказів на підтвердження погашення заборгованості за тілом кредиту повністю чи частково та не навів своїх доводів щодо неправильності наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором. Таких доводів не містить і апеляційна скарга відповідача.

За таких обставин, оскільки кредитні кошти надавалися банком шляхом встановлення кредитного ліміту, який використовувався відповідачем під час здійснення банківських операцій, а фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, отже вказана сума коштів має бути стягнута з позичальника на користь банку.

З урахуванням наведеного, враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо невиконання ОСОБА_1 зобов`язання про повернення позикодавцеві позики, проте помилково встановив, що розмір заборгованості становить 72 617 грн 15 коп., оскільки такий розмір заборгованості позивачем належними та допустимими доказами не підтверджений.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо нездійснення судом першої інстанції розрахунку отриманих та повернутих ОСОБА_1 коштів, оскільки місцевий суд розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, а будь-яких доказів на спростування даних, вказаних у розрахунку позикодавця відповідачем не надавалося, клопотання про витребування доказів на підтвердження заперечень розрахунку не заявлялись.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, проте неправильно встановив розмір такої заборгованості, отже рішення Томашпільського районного суду від 19 лютого 2020 року необхідно змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.08.2014 станом на 15.08.2019 з 72 617 грн 15 коп. до 34 936 грн 18 коп.

За таких обставин, враховуючи перегляд судового рішення в частині позовних вимог, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог та частковим задоволенням вимог апеляційної скарги, беручи до уваги положення ч. 13 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що судовий збір в розмірі 510 грн 41 коп. (1921 х 26,57 % (задоволена частина позовних вимог) = 510,41 грн) слід компенсувати на користь АТ КБ «ПриватБанк» пропорційно до задоволеної частини позовних вимог за рахунок держави, а також слід стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 115,89 грн. (2881,50 х 73,43 % (задоволена частина апеляційної скарги) = 2 115,89 грн), оскільки ОСОБА_1 є учасником бойових дій та звільнений від сплати судового збору (а. с. 73).

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 376, 382 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Сіхарулідзе Дмитром Геннадійовичем, задовольнити частково.

Рішення Томашпільського районного суду від 19 лютого 2020 року в частині стягнутих сум та в частині розподілу судових витрат змінити, зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ - 14360570) заборгованості за кредитним договором № б/н від 16 серпня 2014 року з 72 617 грн 15 коп. до 34 936 грн 18 коп.

В іншій частині залишити оскаржуване рішення без змін.

Компенсувати за рахунок держави на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 510 грн 41 коп. за подання позову.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (ЄДРПОУ - 14360570) на користь держави судовий збір в розмірі 2 115 грн. 89 коп. за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 червня 2020 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. В. Міхасішин

І. М. Стадник