ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.

розглянула порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2019 року, ухвалене суддею Троцькою А.І., повний текст судового рішення складено 23.12.2019 р., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

17.12.2018 року АТ КБ «Приватбанк», який є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між ними було укладено кредитний договір шляхом підписання ОСОБА_1 заяви б/н від 20.02.2008 року, згідно якої відповідач отримав кредит у розмірі 2300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківські сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 22.11.2018 року за ним утворилась заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 14888,72 грн., з яких: 755, 61 грн. тіло кредиту, 2157, 38 грн. відсотки за користування кредитом, 11028, 65 пеня, а також штрафи: 250 грн. штраф (фіксована складова); 697, 08 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі вищевикладеного, позивач просив стягнути з відповідача на користь банку вказану суму боргу та судові витрати у розмірі 1762 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2019 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , на користь АТ КБ "ПриватБанк" , рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299 заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.02.2008 року у розмірі 755, 61 грн. (тіло кредиту) та судовий збір в розмірі 89, 51 грн., а всього 845, 12 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» оскаржив його в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за відсотками та пенею, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. В іншій частині рішення місцевого суду просив залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що місцевий суд не звернув увагу на те, що відповідачем разом з заявою на видачу кредиту підписано і довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового кредиту», у якій сторони визначили розмір базової процентної ставки у розмірі 3% на місяць; розмір, порядок і строк погашення кредиту (щомісячними обов`язковими платежами); підстави, розмір та порядок нарахування неустойки пені.

Отже, матеріалами справи доведено наявність домовленості між сторонами про розмір базової відсоткової ставки, про відповідальність боржника у вигляді пені та штрафів у разі неналежного виконання зобов`язань, а також наявність неналежного виконання зобов`язань.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подавався.

Розгляд справи проводиться в письмовому провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву б/н від 20.02.2008 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач у суді першої інстанції не заперечував той факт, що банк надав йому кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Проте в заяві від 20.02.2008 року зазначений розмір бажаного кредитного ліміту в розмірі 250 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 20.02.2008, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 , станом на 22.11.2018 року сума заборгованості за кредитним договором б/н від 20.02.2008 р. становить 14888,72 грн., з яких: 755,61 грн. тіло кредиту, 2157,38 грн. відсотки за користування кредитом, 11028,65 пеня, а також штрафи: 250 грн. штраф (фіксована складова); 697,08 грн. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено право на стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 755,61 грн.

Також місцевий суд прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення інших складових заборгованості, оскільки наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ не містить будь-яких відміток з підписом ОСОБА_1 про його намір укласти з позивачем кредитний договір саме на таких умовах і що останній обізнаний з умовами і правилами, які в ньому викладені, а тому не є належним доказом, адже банк не підтвердив, які саме умови він запропонував позичальнику при підписанні заяви від 20.02.2008 року, так як на поданому банком екземплярі умов відсутній підпис позичальника.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту у сумі 755,61 грн. та не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у стягненні інших складових заборгованості, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Висновки суду першої інстанції про те, що позивачем доведено право настягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 755,61 грн., відповідають встановленим по справі обставинам та наведеним правовим нормам, які проаналізовані вище.

Між тим, суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновками місцевого суду щодо відсутності підстав для стягнення інших складових заборгованості, так як поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що при підписанні 20.02.2008 р. заяви на видачу кредиту ОСОБА_1 було підписано і довідку про умови кредитування (а.с. 9 на звороті).

Так, вказаною довідкою визначено такі умови, як тип карти, кредитної лінії, пільговий період, валюту картрахунку; базову процентну ставку на місяць, нараховану на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік у розмірі 3%; розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; строки внесення щомісячних платежів до 25 числа кожного місяця; розмір комісії на зняття готівки.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем доведено право на стягнення відсотків за неналежне виконання зобов`язань за договором б/н від 20.02.2008 р. у сумі 2157,38 грн., відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості (а.с. 5-8).

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені та штрафів за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором, колегія суддів виходить з такого.

Як вказувалося вище, згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Поряд з цим, частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У власноруч підписаній відповідачем довідці про умови кредитування від 20.08.2008 р. встановлено розмір пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, яка обраховується як базова процентна ставка по договору/30: нараховується за кожен день прострочення кредиту.

Крім того, встановлено розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. у місяць, яка нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення по кредиту та процентам 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн.

Також у зазначеній довідці визначено розмір штрафу при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів у сумі 250 грн. + 5% від суми позову.

Отже, як убачається з вказаної вище довідки, за порушення позичальником строків виконання зобов`язання передбачено одночасно штраф і пеню. Тобто, за одне й те саме порушення встановлена подвійна відповідальність одного виду.

Згідно наданого банком розрахунку, розмір пені за невиконання відповідачем зобов`язань за договором становить 11028,65 грн., заборгованість по судовим штрафам складає 947,08 грн.

Однак, в силу ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-1374 цс17 від 11 жовтня 2017 року щодо одночасного стягнення штрафів фіксованої частини і процентної складової, суд дійшов висновку, що така заборгованість є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З огляду на наведені положення закону, умови договору, які викладені у довідці про умови кредитування, підписаній відповідачем 20.02.2008 р., а також наданий позивачем розрахунок заборгованості колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 11028,65 грн.

Між тим, зважаючи на положення ч. 3 ст. 552 ЦК України та приймаючи до уваги, що її розмір значно перевищує розмір заборгованості, яка складає 2912,99 грн. (755,61 грн. тіло кредиту та 2157,38 грн. нараховані відсотки), колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені з 11028,65 грн. до розміру заборгованості, а саме до 2912,99 грн.

Підстави для задоволення позову в частині стягнення штрафів відсутні, оскільки подвійна цивільно-правова відповідальність за одне і те саме порушення суперечить ст. 61 Конституції України.

За таких обставин, апеляційна скарга банку підлягає до часткового задоволення, а рішення місцевого суду скасуванню в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення відсотків, пені та штрафів, а також у стягненні судових витрат.

Отже, в цій частині слід ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь банку пені у сумі 2912,99 грн.

У стягненні штрафів у сумі 947,08 грн. та іншої частини пені необхідно відмовити.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення тіла кредиту у сумі 755,61 грн. залишається колегією суддів без змін.

Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у сумі 687,18 грн., враховуючи, що позов задоволено на 39 %, та при подачі позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» поніс витрати зі сплати судового збору у сумі 1762 грн. (1762х39%=687,18).

Крім цього, з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1030,77 грн. (2643х39%=1030,77).

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. п. 3, 4, ст.ст. 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2019 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення відсотків, пені, штрафів та у стягненні судових витрат.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків, пені та штрафів задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (, рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 20.02.2008 р., яка складається з нарахованих відсотків у сумі 2157,38 грн. (дві тисячі сто п`ятдесят сім гривень 38 копійок) та пені у розмірі 2912,99 грн. (дві тисячі дев`ятсот дванадцять гривень 99 копійок).

У задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення штрафів відмовити.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (, рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299) витрати зі сплати судового за подання позовної заяви у сумі 687,18 грн. та за подання апеляційної скарги у сумі 1030,77 грн., а всього 1717,95 грн. (одна тисяча сімсот сімнадцять гривень 95 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді: Т.О.Кривчун

Л.І.Пилипчук