ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7424/20 Справа № 214/1566/20 Суддя у 1-й інстанції - Хомініч С. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони

боржниця: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: державний виконавець Саксаганського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Добровольська Лілія Анатоліївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року, яка ухвалена суддею Хомініч С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 травня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мотуз О.В., звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Саксаганського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Добровольської Л.А. та просила визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Саксаганського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Добровольської Лілії Анатоліївни щодо не закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 214/7041/17 від 10.05.18 року та не скасування арешту майна ОСОБА_1 , накладеному у даному виконавчому провадженні; зобов`язати державного виконавця Саксаганського відділу ДВС у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції закінчити виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 214/7041/17 від 10.05.2018 року та скасувати арешт всього майна ОСОБА_1 , накладений у даному виконавчому провадженні.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що в серпні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» пред`явило до виконання в Саксаганський відділ ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області виконавчий лист № 214/7041/17 від 10.05.2018 року, виданий Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в сумі 13 856,97 грн.

Постановами державного виконавця від 27.08.2018 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого документу та накладено арешт на все майно боржника.

Постановою державного виконавця від 24.04.2019 року виконавчий документ повернуто стягувачу в зв`язку з тим, що держаний виконавець не зміг встановити місцезнаходження боржника, при цьому арешт з майна боржника знято не було.

28.01.2020 року стягувач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» та боржник ОСОБА_1 уклали додаткову угоду до кредитного договору, в якому погодили порядок погашення заборгованості.

29.01.2020 року ОСОБА_1 погасила заборгованість перед стягувачем і останнім 04.02.2020 року було подано до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву, в якій стягувач просив закінчити виконавче провадження та скасувати арешт майна боржника ОСОБА_1 .

Однак, дану заяву державний виконавець не виконав, виконавче провадження не закінчив та арешт з майна боржника не зняв, в зв`язку з чим заявниця змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Саксаганського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Добровольської Лілії Анатоліївни про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мотуз О.В, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення її скарги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що боржниця виконала вимоги виконавчого документу добровільно, стягувач прийняв та визнав таке виконання, як належне, про що відомо державному виконавцю, крім того боржниця добровільно сплатила виконавчий збір.

Вказує, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги, помилково зазначив, що закінчення виконавчого провадження можливе лише при повторному пред`явленні виконавчого документу до виконання, оскільки таких положень не передбачено чинним законодавством.

Зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що неможливо зняти арешт з майна боржниці, який був накладений при виконанні фактичного виконаного боржницею судового рішення, якщо стягувач не пред`явить його до виконання повторно. Зауважує, що стягувач обов`язку такого пред`явлення не має і боржниця не в силах цього вимагати.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки, виконавчий лист повернуто стягувачу і для відновлення і закриття виконавчого провадження до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не повернутий, тому і підстав для задоволення скарги не має.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа № 2/214/335/18, виданого 10.05.2018 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у цивільній справі № 214/7041/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості у розмірі 13 856,97 грн., державним виконавцем Саксаганського відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області Пікаловою Я.О. 27.08.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57075551 (а.с. 5).

Постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Пікаловою Я.О. про арешт майна боржника від 27 08.2018 року накладено арешт на все майно, що належить боржниці ОСОБА_1 з метою виконання рішення суду та усунення можливості відчуження майна боржниці на яке можливо звернути стягнення (а.с. 6).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 31.08.2018 року, наявний арешт нерухомого майна ОСОБА_1 . Підстава постанова № 57075551 від 27.08.2018 року державного виконавця Саксаганського відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області (а.с. 57-58).

Постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.04.2019 року, на підставі п.5 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернуто стягувачу в зв`язку з неможливістю встановити місцезнаходження боржника (а.с. 59).

28.01.2020 року стягувач та боржниця підписали додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 31.10.2013 року, якою узгодили суму заборгованості (а.с. 7) і яку 29.01.2020 року ОСОБА_1 погасила (а.с.8).

04.02.2020 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просила долучити до виконавчого провадження квитанцію сплати виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та просила зняти арешт з майна (а.с.60-61).

Представник стягувача АТ КБ «Приватбанк» 04.02.2020 року звернувся з заявою до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просив закінчити виконавче провадження за виконавчим документом № 214/7041/17 в зв`язку з погашенням боржницею ОСОБА_1 суми боргу, та зняти арешт з її майна (а.с.62).

Згідно відповіді начальника Саксаганського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13.02.2020 року вбачається, що відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та п.15 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, арешт з майна боржника знімається після надходження на рахунок органу державної виконавчої служби суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження. Станом на 12.02.2020 року, виконавчий документ на виконання до відділу ДВС не надходив та на виконанні не перебуває (а.с. 64).

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Положеннями ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що, у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Колегія суддів враховує, що за змістом ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» засадами виконавчого провадження є верховенство права, обов`язковість виконання рішень, законність, справедливість, неупередженість, об`єктивність тощо, відповідно до яких виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження».)

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати арешт на майно боржника та здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

З наведених приписів чинного законодавства вбачається, що здійснюючи примусове виконання, зокрема, судових рішень, виконавці зобов`язані ефективно та своєчасно в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, необхідні для реального виконання зазначених рішень та спрямовані на захист і відновлення відповідних прав та інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З матеріалів справи вбачається, що 29.01.2020 року ОСОБА_1 погасила заборгованість перед стягувачем і останнім 04.02.2020 року було подано до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву, в якій стягувач просив закінчити виконавче провадження та скасувати арешт майна боржника ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що боржниця добровільно виконала рішення суду, згідно виконавчого документу та сплатила виконавчий збір, отже, прийняті державним виконавцем заходи у вигляді арешту майна боржниці втратили свою актуальність та є такими, що порушують її права.

Поняття бездіяльності це пасивна поведінка суб`єта яка виражається у формі, зокрема, не вчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

Переглядаючи скаргу в апеляційному порядку за наявних у ній доказів колегія суддів, в свою чергу враховує, тривалість виконавчого провадження, активні дії боржниці ОСОБА_1 направлені на доведення її фактичного виконання та констатує наявність бездіяльності державного виконавця виражену у не вчинені ним дій які він, виходячи з наданих йому державою повноважень відображених у його посадових обов`язках, зобов`язаний був вчинити, направлених на повне, фактичне, своєчасне виконання та відповідно закінчення вказаного виконавчого провадження.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не обґрунтовано відмовив в задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Саксаганського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Добровольської Лілії Анатоліївни та зобов`язанні вчинити певні дії.

Підстави для закінчення виконавчого провадження визначені ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Вчинення дій, щодо його закінчення покладено безпосередньо на державного виконавця і виражаються вони в формі винесення з цього приводу постанови про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення скарги.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно до ст. 452 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Враховуючи викладене, із Саксаганського відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання скарги ОСОБА_1 у розмірі 840,80 грн. та на користь ОСОБА_1 за подання нею апеляційної скарги у розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, - задовольнити.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Саксаганського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Добровольської Лілії Анатоліївни про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Саксаганського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Добровольської Лілії Анатоліївни щодо не закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, № 214/7041/17 від 10.05.18 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в сумі 13 856,97 грн. на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та не скасування арешту всього майна ОСОБА_1 , накладеному у даному виконавчому провадженні.

Зобов`язати державного виконавця Саксаганського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Добровольську Лілію Анатоліївну закінчити виконавче провадження з виконання, виданого Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, виконавчого листа № 214/7041/17 від 10 травня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в сумі 13 856,97 грн. на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та скасувати арешт всього майна ОСОБА_1 , накладений у даному виконавчому провадженні,згідно постанови від 27 серпня 2018 року.

Стягнути з Саксаганського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за подання апеляційної скарги скаржницею на користь держави судовий збір у загальному розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Стягнути з Саксаганського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 за подання нею апеляційної скарги судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2020 року.

Головуючий:

Судді: