Справа № 372/2572/19
Провадження № 2-221/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

17 березня 2020 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Потабенко Л.В.,

за участю секретаря Буртової О.Є.,

справа № 372/2572/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Обухівська міська рада Київської області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона з 24.04.2004 року по 21.10.2011 року з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого народилась донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу відповідач ухилявся від виконання батьківських обов`язків, бажання надавати дитині допомогу не проявляє, а всі питання по утриманню, вихованню, навчанню дитини вирішуються позивачем самостійно, так як відповідач життям своєї доньки не цікавиться. Оскільки відповідач ігнорує виконання батьківських обов`язків відносно своєї доньки, органом опіки і піклування Обухівської міської ради Київської області було зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо його малолітньої доньки ОСОБА_3 .

Ухвалою судді від 29.10.2019 року відкрито провадження по справі за загальними правилами позовного провадження і призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 21.01.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, вимоги щодо позову підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 також не з`явився в судове засідання, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, з поясненнями чи запереченнями ( відзивом на позов ) щодо позовних вимог до суду не звертався, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст. 280 ЦПК України.

Представник третьої особи, Обухівської міської ради Київської області, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, заяв, клопотань до суду не надав, причини неявки не повідомив.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , а її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06.12.2005 року.

Відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області від 21.10.2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано та після розірвання шлюбу позивачу відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_1 .

07.11.2015 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та після реєстрації шлюбу їй змінено прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .

З довідки, виданої Відділом реєстрації фізичних осіб та ведення реєстру територіальної громади Обухівської міської ради № 4506 від 06.06.2019 року, вбачається, що неповнолітня дитина сторін, ОСОБА_3 , зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 зі своєю матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.

Також судом встановлено, що відповідач не спілкується зі своєю дочкою ОСОБА_3 , не відвідує батьківські збори, не приймає участі у її вихованні та навчанні, що підтверджується довідками наданими дирекцією НВК «ЗОШ І ІІІ ступенів № 3 ліцей Обухівської міської ради та Української дитячої школи мистецтв.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Обухівської міської ради № 1388 від 01.07.2019 року, зазначений орган, як орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 , який є батьком неповнолітньої ОСОБА_3 , свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї дочки, не спілкується з нею, життям її не цікавиться, вихованням не займається.

Неповнолітня ОСОБА_3 проживає з позивачем та її чоловіком ОСОБА_6 , які займаються її вихованням. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, не піклується про неї, життям дочки не цікавиться.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Частиною першою ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленихКонституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Відповідно до статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Як вбачається з обставин справи, звернувшись до суду, позивачка стверджувала про ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «Мамчур проти України» заява № 10383/09, від 16 липня 2015 року).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення у справі «Ньяоре проти Франції», заява № 39948/16, від 18 грудня 2008 року).

Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (рішення у справі «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії», заяви № 39221/98, 41963/98, від 13 липня 2000 року).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків.

Відповідно до пункту 15 вищезазначеної Постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Враховуюче вищевикладене, суд знаходить доведеним факт ухилення відповідача від піклування про фізичний і духовний розвиток своєї неповнолітньої дочки, її підготовки до самостійного життя, а тому за таких виняткових обставин та з метою захисту інтересів дитини, забезпечення її зростання в умовах турботи, приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність його задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по відшкодуванню судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 212-214, 226, 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Обухівська міська рада Київської області, про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно його неповнолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідний актовий запис про народження у Книзі реєстрації народжень від 15.09.2004 року № 256, зроблений Відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області та внести відповідні зміни в актовий запис про народження дитини.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків суду невідомо).

Третя особа: Обухівська міська рада Київської області, як орган опіки і піклування ( юридична адреса: 08700, Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 10, ).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області.

Суддя Л.В. Потабенко