Справа № 943/385/20 Головуючий у 1 інстанції: Шендрікова Г.О.
Провадження № 22-ц/811/1578/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Шеремети Н.О.

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника позивачки ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 на ухвалу Буського районного суду Львівської області від 07 квітня 2020 року в складі судді Шендрікової Г.О. у справі за позовом ОСОБА_2 , від її імені діє представник адвокат Тодеренчук Софія Ігорівна до Міністерства юстиції України про визнання протиправним, скасування наказу Міністерства юстиції України, зобов`язання поновити відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань,-

встановила:

У березні 2020 року позивачка ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 звернулася до Буського районного суду Львівської області із позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним, скасування наказу Міністерства юстиції України, зобов`язання поновити відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, просила визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 345/5 від 03.02.2020 (зі змінами № 408/5 від 03.02.2020) та зобов`язати Департамент нотаріату та державної реєстрації поновити в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційні дії, які скасовані вищевказаним наказом Міністерства юстиції України.

Оскаржуваною ухвалою Буського районного суду Львівської області від 07 квітня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 , від її імені діє представник адвокат Тодеренчук Софія Ігорівна до Міністерства юстиції України про визнання протиправним, скасування наказу Міністерства юстиції України, зобов`язання поновити відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, оскільки подана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснено позивачу ОСОБА_2 та її представнику адвокату Тодеренчук Софії Ігорівні, що даний спір належить до юрисдикції адміністративного судочинства, а саме до юрисдикції Окружного адміністративного суду м.Києва.

Ухвалу суду оскаржив представник позивачки ОСОБА_1 , вважає ухвалу незаконною і необґрунтованою, такою, що суперечить нормам процесуального права, відтак підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначає, що сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Покликаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18.09.2019 справа № 810/3711/18 зазначає, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

При цьому, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника, тобто спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу.

На думку апелянта, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, такі мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання таких рішень незаконними є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Таким чином, скасовані Міністерством юстиції України рішення повною мірою зачіпають та порушують права позивачки, як повноправного власника корпоративних прав, власника нерухомого майна, відтак спірні правовідносини є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі.

Звертає увагу на те, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції порушив допустимі строки для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Також, суд залишив поза увагою заяву про забезпечення позову, яка була подана одночасно з позовною заявою.

Просить скасувати ухвалу Буського районного суду м. Львова від 07 квітня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Стягнути на користь позивачки сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, в обґрунтування надала пояснення, аналогічні доводам скарги.

Представник відповідача Міністерства юстиції України в судове засідання не прибув, не повідомив суд про причину неявки.

Ухвалою судового засідання від 27 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Котягіна А.С. про залучення до участі у справі ОСОБА_4 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що подана позовна заява про визнання протиправним, скасування наказу Міністерства юстиції України, зобов`язання поновити відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не підлягає розгляду Буським районним судом Львівської області, оскільки позовні вимоги заявлені до Міністерства юстиції України і містять незгоду з діями та рішенням суб`єкта владних повноважень, відтак спір виник із публічно-правових відносин, що в силу ст. 19 КАС України належить до юрисдикції адміністративних судів та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів виходить з такого.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Порядок пред`явлення позову регламентований статтею 184 ЦПК України.

При цьому, підстави для відмови у відкритті провадження у справі визначені статтю 186 ЦПК України.

Зокрема, згідно із п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

В свою чергу, згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, за змістом пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовим є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід враховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

До адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

У рішенні Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року по справі №815/6956/15 зазначено, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, які мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є наявність у них спору про право цивільне та суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Виходячи з положень цивільного процесуального законодавства відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Як беззаперечно вбачається з матеріалів справи, звернувшись до суду з позовом про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії, позивачка ОСОБА_2 визначила відповідачем Міністерство юстиції України.

В свою чергу, предметом спору є оскарження наказу Міністерства юстиції України №345/5 від 03.02.2020 (зі змінами № 408/5 від 03.02.2020) та зобов`язання Департаменту нотаріату та державної реєстрації поновити в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційні дії, які скасовані оспорюваним наказом Міністерства юстиції України.

Як вбачається з оспорюваних наказів Міністерства юстиції України № 345/5 від 03.02.2020 (зі змінами наказ № 408/5 від 03.02.2020) такими скасовано право власності ОСОБА_2 на корпоративні права ПП «ПРОДУКТИ-КАРГІЛ», а саме в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань скасовано реєстраційні дії щодо реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, а також скасовано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 9, 14).

Корпоративні права ПП «ПРОДУКТИ-КАРГІЛ» позивачка ОСОБА_2 придбала згідно договору купівлі-продажу корпоративних прав від 06.09.2016 у ОСОБА_5 , останній у зв`язку з цим виключений зі складу власників ПП «ПРОДУКТИ-КАРГІЛ» (а.с. 15,16).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило майнового, приватного права чи інтересу, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії чи рішення суб`єкта владних повноважень.

Позивачка ОСОБА_2 оскаржує дії суб`єкта владних повноважень міністерства, які пов`язані з реєстрацією змін до установчих документів юридичної особи та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, посилаючись при цьому на порушення цим суб`єктом положень Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», позивачка вважає, що оскаржуване рішення порушує її право власності, оскільки скасовано рішення державного реєстратора щодо її корпоративних прав на участь у підприємстві, відтак заявлений позов спрямований на захист права власності позивачки, відповідно має приватно-правовий характер і підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів виходить з того, спір у цій справі є спором про цивільне право, оскільки позивачка не була заявником стосовно оскаржуваних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, скарги ОСОБА_4 .

Таким чином, вчиняючи оскаржувані дії, відповідач не мав публічно-правових відносин саме з позивачкою.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі характер спірних правовідносин не з`ясував, на зазначене уваги не звернув, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки неправильне застосування ст.186 ЦПК України призвело до постановлення помилкової ухвали.

В свою чергу, в контексті доводів апеляційної скарги щодо віднесення спору у цій справі до юрисдикції загальних судів, колегія суддів звертає увагу на таке.

Частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) передбачено, що юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктами 3, 4 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають: з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

При цьому пункт 4 частини першої статті 20 ГПК України не обмежує склад учасників такого спору.

Крім цього, у постанові від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спори, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, є корпоративними у розумінні пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України незалежно від того, чи є позивач акціонером (учасником) юридичної особи, і мають розглядатися за правилами ГПК України.

Зазначена позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 01.04.2020, справа № 813/1056/18.

Як зазначено вище, оспорювані позивачкою накази Міністерства юстиції України стосуються її корпоративних прав на участь у ПП «ПРОДУКТИ-КАРГІЛ», які придбані нею згідно договору купівлі-продажу корпоративних прав від 06.09.2016.

Не може залишитися поза увагою апеляційного суду і те, що отримавши справу після самовідводу судді 16.03.2020, суддя Шендрікова Г.О. лише 07.04.2020 постановила оскаржувану ухвалу, чим допустила порушення вимог ч. 2 ст. 186 ЦПК України в частині дотримання п`ятиденного строку на постановлення відповідної ухвали, а також залишила без вирішення заяву позивачки про забезпечення позову, яка мала бути розглянута не пізніше двох днів з дня її надходження.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що передшкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зважаючи на те, що питання розподілу судових витрат вирішується при розгляді справи по суті, колегія суддів відмовляє у вимозі про стягнення судових витрат.

На новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно звернути увагу, з врахуванням принципу диспозитивності і правових висновків Великої Палати Верховного Суду, на які зроблено покликання у мотивувальній частині даної постанови, на предмет спору, суб`єктний склад учасників справи та вирішити таку згідно заявлених вимог ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Буського районного суду Львівської області від 07 квітня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 27 жовтня 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

Н.О. Шеремета