Справа 752/3802/20
провадження № 4-с/752/162/20
УХВАЛА

17.03.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Києві скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на постанову державного виконавця про арешт коштів боржника, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до Голосіїського районного суду м.Києва із скаргою на постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідно до якої просив постанову державного виконавця про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 54536384 скасувати.

В обґрунтування скарга зазначено, що на виконанні в Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувають матеріали виконавчого провадження № 54536384 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1221/09, виданого 05.05.2009 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Київ» боргу в сумі 1119787,31 грн. В рамках зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно з якою останнім накладено арешт на всі грошові кошти, що містяться на рахунках боржника. Копія постанови направлена на виконання, в тому числі до банку ПАТ «КБ Приватбанк». Разом з тим, скаржник отримує пенсію на відкритий у АТ «КБ Приватбанк» рахунок № НОМЕР_1 , на який в тому числі накладено арешт згідно постанови державного виконавця. Через накладення арешту державним виконавцем, рахунок, на який скаржник отримує пенсію, повністю заблоковано, що позбавляє останнього доступу до пенсії, тобто єдиного засобу для існування, що є порушенням його конституційних прав, а тому скаржник вимушений звернутись до суду із даною скаргою.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.02.2020 року, у справі було відкрито провадження.

Скаржник в судове засідання не з`явився. Подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Просив вимоги скарги задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином з будь-якими заявами до суду не звертався. Заперечення на скаргу до суду не надходили.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні в Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувають матеріали виконавчого провадження № 54536384 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1221/09, виданого 05.05.2009 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Київ» боргу в сумі 1119787,31 грн.

В рамках зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно з якою, останнім, накладено арешт на всі грошові кошти, що містяться на рахунках боржника.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що скаржник ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку в органах ПФ України та отримує виплату пенсії на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «ПриватБанк».

При цьому, з довідки АТ «Приватбанк», вбачається, що ОСОБА_1 на вказаний рахунок зараховується пенсія.

Так, згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

При цьому, статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження», визначено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, згідно частини першої вказаної статті, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно частини другої вказаної статті, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно достатті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

В той же час статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно із ч. 2 ст. 70 Закону, з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

При цьому, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Заінтересованою особою не надано суду доказів на підтвердження винесення в рамках виконавчого провадження № 54536484 постанови про звернення стягнення на пенсію боржника та відрахування 20 % відсотків пенсії..

При цьому, постановою державного виконавця накладено арешт на всі кошти боржника - скаржника у справі, в тому числі і на пенсійні виплати, що суперечить вимогам зазначеного закону.

Так, згідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення містяться і в ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

За вимогами ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права і свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

При цьому, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що постановою державного виконавця було накладено арешт на всі кошти боржника, що суперечить вимогам закону, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, та постанова державного виконавця про накладення арешту на всі кошти боржника підлягає скасуванню в частині накладення арешту на пенсійні виплати, які перераховуються на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий скаржником в АТ КБ «Приватбанк».

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 447 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на постанову державного виконавця про арешт коштів боржника, - задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про накладення арешту на кошти боржника ОСОБА_1 , винесену в рамках виконавчого провадження № 54536484 в частині накладення арешту на грошові кошти, які надходять, як пенсія (виплата Пенсійного фонду), -на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий ОСОБА_1 в АТ КБ "Приватбанк".

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Н.П. Чередніченко