Справа № 562/2762/19
Номер провадження 2/570/368/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.

позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Савурка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 у вересні 2019 р. звернулася в Здолбунівський районний суд Рівненської області до відповідача ОСОБА_2 про стягнення пені із заборгованості, що виникла з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду та просить стягнути на її користь пеню із заборгованості по аліментах у розмірі 14 786,12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.06.2018 р. Рівненський районний суд у справі №570/382/18 виніс рішення, яким визначив аліменти в розмірі 1/22 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили, і до повноліття дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

06.11.2018 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рівненський апеляційний суд у справі №570/382/18 виніс постанову, якою рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 14.06.2018 р. скасував в частині припинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що були стягнуті на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11.09.2015 р., справа №570/1825/15-ц. В решті рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 14.06.2018 р. залишено без змін.

02.08.2019 р. державний виконавець районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області надав їй у даній справі розрахунок заборгованості із сплати аліментів за №28540, яка станом на 02.08.2019 р. становить 10022,50 грн.

У зв`язку з несплатою аліментів, її матеріальне становище значно погіршилося, вона не має змоги самостійно утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан сім`ї, вона змушена звернутися до суду про стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів.

Ухвалою суду від 25.09.2019 р. цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Рівненського районного суду Рівненської області.

28.10.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом учасників.

18.12.2019 р. від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшли пояснення, в яких вказав, що вони з відповідачкою попередньо дійшли згоди, що він буде сплачувати аліменти на доньку по можливості. Їх неповнолітній син ОСОБА_4 буде проживати з ним і він повністю буде його утримувати, а позивачка проживатиме у його квартирі в смт.Квасилів з донькою та не сплачуватиме комунальних послуг, тому аліменти на доньку він мав сплачувати по можливості. Їх домовленість не передбачала стягнення пені.

На даний час їх син ОСОБА_4 проживає з ним в с.Городище та знаходиться на повному його утриманні, як і була домовленість позивачка проживає в його квартирі, причому не несе витрат як комунальних так і на утримання квартири, тому позов про стягнення з нього пені не відповідає їх домовленостям. У разі стягнення судом з нього пені він буде позиватися до позивачки про стягнення коштів за користування квартирою та буде вимагати звільнення квартири.

Також вказує, що не мав змоги сплатити вчасно аліменти за станом здоров`я потребував та потребує лікування. За їх домовленістю було погоджено, що кожен з батьків несе витрати на дитину з якою проживає. Розрахунок заборгованості неправильний.

У відповіді на відзив від 23.01.2020 р. позивач вказує, що після їх розлучення відповідач надав можливість проживати у квартирі, яка була придбана відповідачем та зареєстрована на батьків, усна домовленість була про те, що вона оплачує воду, електроенергію, інтернет, телефон. Відповідач оплачує опалення. Свої витрати по комунальних послугах вона оплачує вчасно. Заборгованість по аліментах утворилася станом на 02.08.2019 р. 10022,50 грн., відповідач оплатив тільки після подання позову до суду. Відповідач регулярно звертається до поліції з приводу виселення їх з квартири, з метою вчинення морального тиску на неї та на доньку.

Їй ніколи не було відомо про те, що відповідач страждає на будь-які захворювання. Після розлучення він побудував новий будинок, здає в оренду попередній, займається підприємницькою діяльністю, має продуктовий магазин у с.Городище Рівненського району. Під час нарахування аліментів на дочку надавав довідки про офіційні доходи в сумі 45000 грн. у місяць та має автомобільний транспорт, тобто матеріальний стан відповідача не погіршився за 2019 р.

Її син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно рішення Рівненського районного суду від 25.12.2014 р. у справі про розірвання шлюбу та дочка ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 були залишені на виховання позивачці та проживали разом з нею. У 2017 р. її син ОСОБА_4 під час літніх канікул поїхав до відповідача у справі. Згодом не пішов до школи, пропустив семестр навчання. Вона зверталася у службу захисту дітей, поліцію, але сина так і не повернули. Дитина з нею не спілкується, проживає разом з відповідачем, повертатися до неї не бажає. У провадженні Здолбунівського районного суду знаходиться цивільна справа №562/1919/19 за позовом ОСОБА_2 про визнання батьківства та внесення змін в актовий запис.

Відповідно до заперечення на відповідь на відзив від 27.01.2020 р. відповідач вказує, що комунальні витрати по квартирі АДРЕСА_1 , де живе донька з позивачкою, несе він, про що подав квитанції. Хворіє і потребує постійного вживання ліків, на які витрачає 1560 грн. щомісяця. Просить суд зменшити розмір стягуваної позивачкою неустойки з 10000 грн. до 2000 грн.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задовольнити. Крім того, пояснила, що неповнолітній син ОСОБА_4 проживає разом з відповідачем ОСОБА_2 , аліменти за рішенням суду на нього не стягуються, вона не зверталася з цього приводу до ДВС і виконавчого листа не виконанні в ДВС не має. Її місячний дохід складає близько 5000 грн.

Відповідач та його представник в судовому засіданні частково визнали позовні вимоги та просять стягнути розмір неустойки у розмірі 2000 грн. Крім того, відповідач пояснює, що дійсно хворів, переніс важке оперативне втручання, раніше мав групу інвалідності, строк дії якої закінчився, на даний час знову збирає медичні документи для її оформлення. Кожні півроку він має проходити обстеження, повинен дотримуватися дієти та щоденного прийняття ліків. Пояснив, що хоча і є приватним підприємцем, валовий дохід складає 40 000 грн., однак після відрахувань податків, обов`язкових платежів за газ, світло, його місячний дохід складає мінімальну заробітну плату; він забув про свій обов`язок сплачувати аліменти через велику кількість справ та зайнятість. Не підтримали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, наведені в заявах по суті справи, та висловлені у судовому засіданні, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 .

З пояснень позивачки встановлено, вони разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_6 зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 , однак проживають за адресою: АДРЕСА_3 , якою володіє відповідач ОСОБА_2 .

Як вбачається з постанови Рівненського апеляційного суду від 06.11.2018 р., рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 14.06.2018 р. змінено розмір аліментів, що був стягнутий на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11.09.2015 р. у справі №570/1825/15-ц. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/22 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили, і до повноліття дитини. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що були стягнуті на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11.09.2015 р. справа №570/1825/15-ц.

Згідно з вказаною постановою Рівненського апеляційного суду від 06.11.2018 р. рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 14.06.2018 р. скасовано в частині припинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що були стягнуті на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11.09.2015 р., справа № №570/1825/15-ц. В решті рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 14.06.2018 р. залишено без змін.

Відповідно до розрахунку державного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Покальчук Л.В. № 2850 від 02.08.2019 р., заборгованість відповідача ОСОБА_2 зі сплати аліментів на доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 02.08.2019 р. склала 10022,50 грн.

Позивачка, звернувшись до суду з указаним позовом, просить стягнути з відповідача на її користь пеню із заборгованості по аліментах у розмірі 14786,12 грн. Однак враховуючи, що згідно п.1. ч.1 ст.196 СК України, розмір неустойки (пені) не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, до стягнення підлягає неустойка (пеня) в сумі рівній 100 відсотків заборгованості, а саме 10022,50 грн.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач просить зменшити розмір неустойки до 2000 грн., про що вказав у судовому засіданні, оскільки хворіє, потребує щоденного прийняття ліків, сплачує комунальні послуги за квартиру, в якій проживає донька ОСОБА_6 з позивачкою, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_4 .

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.4 ст.17 СК України, невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Як встановлено статтею 18 СК України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно п.1. ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Як вбачається із правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відповідно до ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Згідно з наданим позивачкою розрахунком загальна сума пені, що визначена за період з 06.11.2018 р. по 15.08.2019 р. становить 14786,12 грн.

Таким чином, враховуючи встановлений розмір несплачених аліментів за кожен місяць з листопада 2018 р. по серпень 2019 р., суд прийшов до висновку, що розмір неустойки позивачем обчислено правильно, іншого розрахунку відповідачем не подано, тому, враховуючи обставини щодо його періодичного перебування на лікуванні у 2017 році та те, що він забув сплачувати аліменти через велику кількість справ, не свідчать про відсутність вини в розумінні ст. 196 СК України, натомість згідно з ч.2 ст.196 ЦК України повинно бути враховано як стан здоров`я платника аліментів, його постійну потребу у витратах на лікування, про що подано відповідні докази (виписка із медичної карти стаціонарного хворого № НОМЕР_2 ), перебування на утриманні іншої неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4 , несення витрат на проживання помешкання в якому проживають позивачка з неповнолітньою донькою ОСОБА_6 , що свідчить про обгрунтованість відповідачем підстав для зменшення судом розміру пені до 5000 грн.

Оскільки при подачі позову даної категорії позивач звільнена від сплати судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 5000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Повне судове рішення складено 17.03.2020 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.