П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 761/24458/17

Номер провадження 22-ц/824/10567/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Савицького О. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання будівництва самочинним та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про визнання будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 , яке здійснює ОСОБА_2 - самочинним будівництвом; зобов`язання провести ОСОБА_2 відповідну перебудову об`єкта будівництва по АДРЕСА_1 , яке усуне порушення вимог містобудівного законодавства, державних будівельних норм і правил; покладення судових витрат на відповідача.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_2 . Власником сусідньої земельної ділянки є ОСОБА_2 , який розпочав на ній будівництво.

Так, вказане будівництво відбувається із порушенням вимог містобудівного та земельного законодавства та порушують права та законні інтереси позивача, як власника сусідньої садиби.

Позивач зазначає, що на прохання відповідача нею було надано нотаріально посвідчену заяву від 14 травня 2015 року, згідно якої, остання не заперечувала проти того, щоб відповідач оформив відповідну правову та технічну документацію на будівництво житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з тим, відповідач почав будувати не житловий будинок, а чотирьохповерховий багатоквартирний житловий будинок, з порушенням цільового та функціонального призначення об`єкта. Крім того, поданню ОСОБА_2 повідомлення про початок виконання будівельних робіт, передувала отримання ним будівельного паспорта забудови земельної ділянки в органах містобудування і архітектури для будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку не вище двох поверхів з площею до 300 м. кв.

Позивач зазначає, що багатоквартирний будинок відповідач будує без належного дозволу, без належним чином затвердженого проекту будівництва та з істотними порушеннями архітектурних, протипожежних та інших вимог і правил.

Так, стіни вищевказаного будинку розташовані від межі земельної ділянки позивача на відстані приблизно 1 м., що в свою чергу завдає останній певні незручності. Крім того, недодержання противопожежних розривів між стіною будинку та гаражем порушує права позивача на пожежну безпеку.

Позивач зазначає, що відсутність технічних умов ПАТ «СУППР» та погодження із ними схеми забудови земельної ділянки, відсутність містобудівних умов і обмежень, відсутність розробленої і затвердженої проектної документації та проведення її обов`язкової експертизи при будівництві об`єкта в зсувонебезпечній зоні із складними інженерно-геологічними умовами, порушують право позивача на безпечне оточуюче середовище та прямо впливає на ліквідність її нерухомого майна. Крім того, порушення відповідачем вимог законодавства та державних будівельних норм, порушують права позивача та створюють перешкоди у користуванні і розпорядженні її майном, права в сфері пожежної безпеки і недоторканості приватного житла, права на безпеку оточуючого середовища, створюють незручності щодо утримання її земельної ділянки, обслуговування межі земельної ділянки та паркану, розташованого на межі.

27 березня 2018 року протокольною ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (том І а.с. 121-122).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року (том ІІ а.с. 102-107) в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання будівництва самочинним та зобов`язання вчинити дії, відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, 13 липня 2020 року ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просила скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем було порушено права скаржника на безпечне користування і володіння її майном, здійснювати догляд і обслуговування майна, що стало підставою для звернення до суду.

Скаржник зазначає, що при будівництві, відповідачем були порушені вимоги щодо забезпечення пожежної безпеки внаслідок недотримання протипожежних розривів між будівлею її гаража та стіною об`єкта будівництва, внаслідок чого, порушено її право на безпечне користування садибою.

Так, відповідачем було побудовано одноповерхову цегляну споруду на межі з земельною ділянкою скаржника без дотримання відстані, яка повинна бути не меншою 1 м., крім того, останнім не виконано вимоги щодо захисту земельної ділянки і споруд від зсувів згідно з технічними умовами і вимогами КП «Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт».

На думку скаржника, вищевказані порушення містобудівного законодавства порушують її право власності на садибу, оскільки безпосередньо впливають на розмір вартості її нерухомого майна.

Скаржник зазначає, що нею було подано клопотання про витребування доказів від 28 серпня 2018 року, разом з тим, вказане клопотання не було розглянуто судом першої інстанції.

На думку скаржника, посилання суду на інших співвласників житлового будинку є неправильним, оскільки самочинним забудовником є саме відповідач, крім того, об`єкт будівництва не прийнятий в експлуатацію у зв`язку з чим, є самочинно збудованим.

Скаржник зазначає, що відповідно до наказу Департаменту з питань ДАБК виконавчого органу Київради (КМДА) від 14 лютого 2017 року, всі дозвільні документи на будівництво та право на початок виконання будівельних робіт скасовані.

03 листопада 2017 року органом держархбудконтролю видано припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт, усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил. Крім того, постановою по справі про адміністративні правопорушення від 30 лютого 2017 року № 57/17 відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1, ч. 5 ст. 96 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн. Вказані рішення, на час подання апеляційної скарги, відповідачем не оскаржувались та є чинними.

Разом з тим, 27 листопада 2017 року філією КП «Добробут» Литвинівської сільської ради у місті Києві здійснено первинну реєстрацію права власності на об`єкт будівництва за відповідачем. На думку скаржника, вказана реєстрація була проведена безпідставно та незаконно.

03 жовтня 2018 року КП «Добробут» Литвинівської сільської ради скасовано акредитацію у сфері державної реєстрації речових прав.

Скаржник зазначає, що відповідачем було відчужено частину житлового будинку та земельної ділянки знаючи про наявність даного позову в суді.

На думку скаржника, відповідачем по даній справі може бути лише та особа, яка перешкоджає їй у здійсненні права користування чи розпорядження садибною ділянкою, а саме ОСОБА_2 , який здійснив самочинне будівництво.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Павлішина Н. В. підтримала доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просила її задовольнити, з підстав викладених у ній.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін.

Представник третьої особи Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності останнього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що внаслідок дій відповідача відбулось порушення права власності на її майно, при цьому на даний час ОСОБА_2 не є єдиним власником житлового будинку, а вимоги до інших співвласників будинку в межах розгляду даної справи позивачем не заявлялись.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (т. І а.с. 42).

ОСОБА_1 зверталась до ПАТ «Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт» (т. І а.с. 15) із запитом та до Департаменту з питань державного архітектурно-будівного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) (т. І а.с. 16-18), Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві (т. І а.с. 20-23), Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (т. І а.с. 28-31), ПАТ «Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт» (т. І а.с. 32-35) зі скаргами на дії ОСОБА_2 щодо будівництва житлового будинку АДРЕСА_2 .

Як вбачається з будівельного паспорта № 416/15/12/010-15 від 06 липня 2015 року, замовником будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку по АДРЕСА_3 є ОСОБА_2 (т. І а.с. 100).

В матеріалах справи наявні містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на АДРЕСА_3 (т. І а.с. 107-114).

З листа Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10 лютого 2017 року вбачається, що у зв`язку зі зміною намірів забудови, замовнику будівництва ОСОБА_2 надано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки № 618/17/012/009-17 від 20 квітня 2017 року для будівництва зблокованого житлового (садибного) будинку на АДРЕСА_3 . Із наданням вказаних вище містобудівних умов та обмежене забудови земельної ділянки, будівельний паспорт № 416/15/12/010-15 від 06 липня 2015 року вважається таким, що втратив чинність. Під час виїзду посадової особи Департаменту з питань державного архітектурно-будівного контролю міста Києва на місце 18 вересня 2017 року встановлено, що на вищевказаній земельній ділянці ОСОБА_2 побудовано чотирьохповерховий будинок на чотири квартири, без дотримання противопожежного розриву від споруди (гараж), яка розташована на сусідній земельній ділянці. Земельна ділянка по АДРЕСА_3 характеризується складними інженерно-геологічними умовами і відноситься до зсувонебезпечної зони. За результатами перевірки, посадовою особою Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва складено акт перевірки від 03 листопада 2017 року, замовнику будівництва - ОСОБА_2 видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 03 листопада 2017 року, а також відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення від 03 листопада 2017 року (т. І. а.с. 92-97).

03 листопада 2017 року Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил (т. ІІ а.с. 28-30), видано припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт по АДРЕСА_3 (т. ІІ а.с. 31-33) та прийнято постанову № 57/17 по справі про адміністративні правопорушення, якою визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 96, ч. 1 ст. 96 КУпАП (т. ІІ а.с 39-42).

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (дата формування 04 квітня 2018 року), земельна ділянка з кадастровим номером :91:262:0361, яка знаходиться по АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Побудований на ній житловий будинок загальною площею 366,2 кв.м. зареєстровано за ОСОБА_3 на праві приватної власності (т. І а.с. 164-169).

13 листопада 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 укладено договір про поділ житлового будинку, що є спільною частковою власністю, яким житловий будинок АДРЕСА_3 було поділено на п`ять окремих квартир та про припинення спільної часткової власності, оформлення приватної власності кожного на отримані в результаті поділу будинку з наступним присвоєнням окремих реєстраційних номерів (т. ІІ а.с. 79).

Відповідно до частин другої, третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

За змістом статті 24 Закону України «Про планування і забудову територій» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та відповідно до містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, встановлених згідно з вимогами цього Закону.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України.

За положеннями частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З аналізу вищевказаної норми вбачається, що наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині 1 статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про основи містобудування» державне регулювання у сфері містобудування здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою та Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦПК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Так, житловий будинок АДРЕСА_3 було збудовано на належній відповідачу на праві власності земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) що підтверджується, зокрема, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т. І а.с. 164-169). З вказаної інформації також вбачається, що після завершення будівництва вищевказаного будинку, право власності на нього було зареєстровано за ОСОБА_2 .. Пізніше, вказаний будинок було поділено на п`ять окремих квартир, власниками яких є ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , та присвоєно вказаним квартирам окремі реєстраційні номера.

Таким чином, оскільки після завершення будівництва на вказаний житловий будинок відповідачем було зареєстровано право власності на нього, відомості про що були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для визнання вказаного будинку самочинним будівництвом.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що права позивача були порушені внаслідок будівництва відповідачем будинку АДРЕСА_3 . Крім того, як вбачається з договору про поділ житлового будинку, що є спільною частковою власністю від 13 листопада 2019 року, вказаний будинок було поділено на п`ять квартир, які належать на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , разом з тим, позовні вимоги до інших власників квартир в межах розгляду даної справи не заявлялись. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перебудову вищевказаного будинку.

Посилання скаржника на те, що відповідачем було порушено права скаржника на безпечне користування і володіння її майном, здійснювати догляд і обслуговування майна, не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Посилання скаржника на те, що будинок АДРЕСА_3 було побудовано з певними порушеннями, зокрема з порушеннями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та вимог щодо забезпечення пожежної безпеки, а відтак, вказаний будинок необхідно визнати самочинним будівництвом, не спростовує висновки суду першої інстанції, оскільки після завершення будівництва, право власності на будинок було зареєстровано за відповідачем.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання про витребування доказів, не може бути безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Посилання скаржника на те, що відповідачем по даній справі може бути лише ОСОБА_2 , який здійснив самочинне будівництво, є безпідставним, оскільки, як вбачається з договору про поділ житлового будинку, що є спільною частковою власністю від 13 листопада 2019 року, житловий будинок АДРЕСА_3 було поділено на п`ять окремих квартир власниками яких є ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та присвоєно вказаним квартирам окремі реєстраційні номера.

Крім того, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що виявлення уповноваженими державними органами або органом місцевого самоврядування, з урахуванням їх компетенції, певних порушень є підставою для звернення до суду з відповідним позовом у порядку ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ч. 7 ст. 376 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 29 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова