ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 680/104/19
Провадження № 22-ц/4820/810/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 30 січня 2020 року, суддя Яцина О.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Новоушицької селищної ради Хмельницької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

встановив:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Новоушицької селищної ради Хмельницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

На обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір, ОСОБА_2 , яка проживала у АДРЕСА_1 .

18 квітня 1994 року ОСОБА_2 склала заповіт на його ім`я, відповідно до якого все своє майно заповіла йому. До складу спадщини входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,16 га, яка розташована на території колишньої Глібівської сільської ради Новоушицького району.

29 січня 2019 року він звернувся до приватного нотаріуса Новоушицького нотаріального округу Кохан О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак нотаріусом йому повідомлено про неможливість видачі свідоцтва у зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку для прийняття спадщини.

ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про зміну підстав позову зазначив, що пропустив вказаний строк з поважних причин, оскільки не був обізнаний про наявність заповіту складеного на його користь, його не було повідомлено про відкриття спадщини та наявність заповіту. Крім того, його місце проживання значно віддалене від місця відкриття спадщини, оскільки більшу частину свого життя він проживає у м. Сургут, Російській Федерації.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 30 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 30 січня 2020 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування скарги зазначив, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Суд не врахував, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не була заведена, нотаріус не інформувала його про наявність заповіту. Враховуючи, що він проживає на території Російської Федерації у м. Сургут Тюменьскої області, яке знаходиться на значній віддаленості від місця відкриття спадщини та не приїжджав до матері, вважав, що ОСОБА_2 склала заповіт на іншу особу. Позивач дізнався про наявність заповіту складеного на його користь лише 29 січня 2019 року під час відвідування приватного нотаріуса, у зв`язку з чим вважає, що пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Посилаючись на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах №681/203/17, №565/1145/17 вказав, що суд першої інстанції невірно оцінив фактичні обставини справи та дійшов хибного висновку про те, що його необізнаність щодо наявності заповіту складеного на його користь та віддаленість місця відкриття спадщини від його постійного місця проживання не є поважними причинами для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 12).

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 2 вересня 1960 року (а.с. 11).

18 квітня 1994 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений секретарем Глібівської сільської ради народних депутатів Новоушицького району Хмельницької області, відповідно до якого заповіла усе своє майно ОСОБА_1 (а.с. 13).

Відповідно до довідок Новоушицької селищної ради №№ 73, 72 від 28 січня 2019 року, ОСОБА_2 на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 одна (а.с. 14,15).

Із копії державного акта на право власності на земельну ділянку від 25 лютого 2004 року (а.с. 16) суд встановив, що ОСОБА_2 належала земельна ділянка, площею 2,16 га розташована на території Глібівської сільської ради (а.с. 16).

Приватним нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з пропуском встановленого строку для прийняття спадщини, що підтверджується повідомленням нотаріуса від 29 січня 2019 року (а.с. 17).

Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заведена (а.с. 29-30).

ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації та з 27 січня 2011 року зареєстрований у АДРЕСА_2 Федерації. Будь-яких даних щодо місця перебування позивача після відкриття спадщини справа не містить.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, посилаючись на правові позиції Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 161/9998/17 та від 01 квітня 2019 року у справі № 639/5758/17вказав, що обставин, які б свідчили про наявність непереборних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини у межах шестимісячного строку після відкриття спадщини позивач не навів. Сам по собі факт проживання позивача на території Російської Федерації не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини. На думку суду позивач не був позбавлений можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до Генерального консульства України в м. Тюмень або подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини через засоби поштового зв`язку. Доказів, які б свідчили про перешкоди для подання такої заяви справа не містить. Також суд зазначав, що незнання про існування заповіту не обмежило право ОСОБА_1 , як спадкоємця за законом першої черги, подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Стосовно визнання органом місцевого самоврядування позову, суд вказав, що оскільки визнання позову суперечить вимогам ч. 3 ст. 1272 ЦК України, тому до уваги судом не приймається.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача, ОСОБА_2 , що була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та на день смерті проживала у вказаному будинку одна (а.с. 11, 12, 14, 15).

18 квітня 1994 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений секретарем Глібівської сільської ради народних депутатів Новоушицького району Хмельницької області, відповідно до якого заповіла усе своє майно ОСОБА_1 (а.с. 13).

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 25 лютого 2004 року ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 2,16 га, розташована на території Глібівської сільської ради (а.с. 16).

Листом приватного нотаріуса Новоушицького районного нотаріального округу Кохан О.В. від 29 січня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з пропуском останнім встановленого строку для прийняття спадщини (а.с. 17).

Згідно зі ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом із тим, Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, і відтвореною у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 629/1886/18 (провадження № 61-11600св19), від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17-ц (провадження № 61-49121св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 209/1795/18 (провадження № 61-14842св19), від 21 листопада 2019 року у справі № 626/2055/18 (провадження № 61-17906св19), від 04 березня 2020 року у справі № 133/1880/18 (провадження № 61-12000св19).

Судом першої інстанції вказаного не враховано, що призвело до невірного вирішення справи.

ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації зареєстрований та проживає по АДРЕСА_2 Федерації (а.с. 6-8) та не проживав з ОСОБА_2 на момент її смерті, у зв`язку з чим колегія суддів доходить висновку про необізнаність позивача про наявність складеного на його користь заповіту.

Також колегія суддів зазначає, що зі змісту інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 21 жовтня 2019 року вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась (а.с. 29-30).

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Таким чином, враховуючи, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 , в порядку визначеному законом, про смерть спадкодавця повідомлено не було, що також свідчить про поважність пропуску позивачем встановленого строку для прийняття спадщини.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 352/1919/17 (провадження № 61-39060св18), від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18).

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_1 був необізнаний про наявність заповіту, складеного на його користь, оскільки спадкова справа після смерті його матері, ОСОБА_2 не заводилась, й відповідно не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, колегія суддів приходить до висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Суд першої інстанції, невірно застосувавши норми матеріального права, дійшов помилкових висновків у справі, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 768,40 грн. та 1152,60 грн. відповідно підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 30 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини спадкодавця ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , три місяці.

Стягнути з Новоушицької селищної ради Хмельницької області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 768 грн. 40 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції в розмірі 1152 грн. 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2020 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова