Справа № 541/712/20
Номер провадження 2/541/615/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 червня 2020 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання Пащенка Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

16 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначив, що вона 10 серпня 2017 року зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 в відділі РАЦС по м.Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 225. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначила, що вони з відповідачем вже тривалий час не проживають разом, сімейне життя не налагоджується, шлюбні стосунки фактично припинені. Дитина знаходяться повністю на її утриманні. Також зазначила, що відповідач має можливість надавати допомогу по утриманню дитини, оскільки він працює, має стабільний дохід, фізично здоровий, інших утриманців не має. Тому позивач просила розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2 зареєстрований у відділі РАЦС по м.Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 225. Також просила стягувати із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітків (доходів) з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, але не менше мінімальної суми встановленої законодавством для дитини відповідного віку, а також стягнути судові витрати понесені нею при подачі позовної заяви до суду.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 квітня 2020 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, до суду подала заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала, справу просила розглянути у її відсутність, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_4 » (а.с.3,31).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнав у повному обсязі, справу просив розглянути у його відсутність (а.с.30).

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 серпня 2007 року позивач ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 у відділі РАЦС по м.Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 225 (а.с.7). Від цього шлюбу сторони мають дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю в АДРЕСА_1 . Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам дитини.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до положень статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Оскільки сторони наполягали на розірванні шлюбу позов підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Оскільки позивач ОСОБА_1 заявила, що вона бажає після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем « ОСОБА_4 », суд вважає за необхідне залишити позивачу прізвище « ОСОБА_4 ».

Щодо позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання дитини суд вважає наступне.

Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказів щодо стану здоров`я та матеріального становища дитини, доказів матеріального становища відповідача по справі ОСОБА_2 , як платника аліментів, а також доказів перебування на утриманні у відповідача непрацездатних осіб та інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів - сторони суду не надали.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 1989 року та ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько( -ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

6) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

З врахуванням обставин справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини пов`язані зі сплатою аліментів, обов`язку відповідача утримувати неповнолітню дитину, принципу законності, суд приходить до висновку, що в силу ст.ст. 180-183 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів його доходів щомісяця, починаючи з 16 квітня 2020 року і до повноліття дитини.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач, як батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття. При цьому, суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього оскільки відповідач має задовільний стан здоров`я, а також на даний час працює .

Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог що зумовлює стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь держави 840 гривень 80 копійок судового збору пропорційно до задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12,13,81, 141, 259, 263-265,268 ЦПК України, ст. 5 Закону України "Про судовий збір" cт.105, 110, 112, 113,114 180, 182 СК України, суд

у х в а л и в :

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 .

Шлюб, зареєстрований 10 серпня 2017 року між ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 зареєстрований у відділі РАЦС по м.Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис 225, - розірвати.

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_4 ».

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти, у розмірі ј частини всіх видів його доходів щомісяця, починаючи з 16 квітня 2020 року до досягнення дитиною повноліття, однак не менше ніж мінімальний розмір встановлений чинним законодавством України на момент проведення стягнення .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати: судовий збір на користь держави в сумі 840 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 понесені судові витрати в сумі 840 грн. 80 коп.

На підставі ч.1 ст. 354 та п.3 Прикінцевих положень ЦПК України (в ред. від 02.04.2020 року), рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення та протягом строку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. А. Городівський