Справа № 415/9294/19
Провадження № 2/415/432/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря Кравченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого Лисичанською міською радою від 06.10.1999 року вона набула права власності на квартиру АДРЕСА_1 . В належній їй квартирі зареєстровані ОСОБА_2 її донька, та ОСОБА_3 її онук, але з 2010 року не проживають. Відповідачі отримали Російське громадянство та повертатись додому не збираються. Позивач неодноразово просила відповідачів знятись з реєстрації у добровільному порядку, але вони відмовляються. За весь час реєстрації відповідачі не нагадували про себе і не сплачували за квартиру комунальні послуги, повертатись за місцем реєстрації не бажають. Позивачу важко сплачувати комунальні послуги, які розраховуються з числа зареєстрованих осіб в квартирі, і не може оформити субсидію.

Просить суд усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Надходження позовної заяви та інших заяв до суду

18.11.2019 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/9294/19 було відкрито провадження у цій цивільній справі.

Відзив на позовну заяву не надійшов.

Доводи особи, яка подала позов

Позовна заява мотивована порушенням прав власності позивача внаслідок не проживання відповідачів за адресою реєстрації без поважних причин більше встановленого законом строку, протягом якого зберігається жиле приміщення за тимчасово відсутньою особою.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в позовній заяві просила справу розглядати без її участі.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи або відзиву на позовну заяву до суду не надходило.

У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідачів, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтвом про право власності на житло № 10570 від 06.10.1999 року, виданого Лисичанським міськвиконкомом згідно з розпорядженням від 06.10.1999 року № 785, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї, а саме: ОСОБА_2 донька, ОСОБА_3 онуку.

Згідно з довідкою № 11201 від 21.05.2019 року, виданою Управлінням адміністративних послуг Лисичанської міської ради, за адресою: АДРЕСА_2 , станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 . зареєстовані ОСОБА_1 власник, ОСОБА_2 донька, ОСОБА_3 онук.

Згідно з довідкою, наданою начальником КП ЛЖЕК № 8 від 31.10.2019 р. № 1099, ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , донька ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , онук ОСОБА_3 зареєстровані за цією адресою, але з 2010 р. по даний час за вказаною адресою не проживають.

Згідно з копією домової книги, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з 05.12.1989 року, а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 07.07.1992 року.

Мотивувальна частина

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК Україниправом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном набутим ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , отже, відповідачі є співвласниками вказаної квартири.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 321 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Зазначені позивачем обставини про те, що відповідачі були відсутні в квартирі за місцем своєї реєстрації з 2010 року, тобто понад 1 рік, не свідчать про відмову відповідачів від права власності на нерухоме майно та не є підставами для припинення їх права власності на нього.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом в постанові від 28.02.2018 року у справі №647/1682/15-ц (провадження №61-4508св18).

Окрім того, слід зауважити, що у разі визнання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, буде порушено принцип непорушності права власності, гарантований ст. 41 Конституції України. Адже, право власності складається з тріади, а саме права володіння, права користування та права розпорядження своїм майном. Відсутность у особи одного з зазначених прав відносно майна свідчить про відсутність у особи права власності на це майно.

Водночас позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушених прав.

За таких обставин суд вважає, що позов заявлено необґрунтовано, доводи, викладені позивачем не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 316, 321, 391, 409 ЦК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники судового розгляду:

Позивач: ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер невідомо.

Відповідач: ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер невідомо.

Повний текст судового рішення складено 02.04.2020.

Суддя Ю.О. Калмикова