Номер провадження: 22-ц/813/1659/20
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю.В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Маслова Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 травня 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду по цивільній справі за позовом заступника керівника Білгород-Дністровської міськрайонної прокуратури Одеської області до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_2 , виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2017 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області звернувся перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури з позовною заявою, в якій просить суд визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 29 грудня 2014 року № 2688 про передачу громадянці ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0919 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії, індексний номер 32638761 щодо зазначеної земельної ділянки; та стягнути з відповідачів на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок 23 грудня 2014 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0, 0919 га за адресою: АДРЕСА_1 із земель, які були передані Затоківській селищній раді відповідно до договору оренди від 12 жовтня 2005 року, для розміщення готельного комплексу «Стрела» строком на 25 років. Рішенням Затоківської селищної ради від 29 грудня 2014 року № 2688 передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,0919 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 . У подальшому ОСОБА_1 державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області було видано свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку, чим порушено ст.ст. 79-1, 118 Земельного кодексу України, адже вказана земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_1 без розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с.2-11).

27 квітня 2018 року ОСОБА_3 представник ОСОБА_4 та ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про залишення позову без розгляду, посилаючись на п.1 ч.1 ст.257 ЦПК України, відповідно до якої суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи, адже згідно ч.3 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор може звернутися до суду з позовом лише у випадку відсутності відповідного компетентного органу або нездійснення чи неналежного здійснення останнім чи іншим суб`єктом відповідних владних повноважень. Проте згідно Положення Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області, державний нагляд (контроль) щодо додержання органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність, зміни цільового призначення здійснює державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру в особі його територіальних управлінь (а.с.73-81).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 травня 2018 року було вирішено клопотання представника ОСОБА_1 про залишення без розгляду позовної заяви задовольнити, позовну заяву першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку - залишено без розгляду (а.с.101-109).

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, 26 червня 2018 року перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Також апелянт просить суд поновити строк на апеляційне оскарження у зв`язку з тим, що повний текст оскаржуваної ухвали місцевою прокуратурою було отримано лише 25 червня 2018 року. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до пп.3 п.6 Положення про Головне управління Держгеокадастру, затвердженого наказом Міністерства політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333, посадові особи Головного управління в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. Аналогічні повноваження передбачені п.п.3 п.6 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року № 308, тобто органи Держгеокадастру не наділені повноваженнями на звернення до суду з позовом про визнання незаконним рішення селищної ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності. Таким чином, зважаючи на відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, місцева прокуратура у даній справі набула статусу позивача, у відповідності до ч.5 ст.56 ЦПК України (а.с.115-121). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02 серпня 2018 року було відкрито апеляційне провадження (а.с.133-134) та ухвалою від 06 серпня 2018 року справу призначено до розгляду (а.с.135). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2018 року було вирішено клопотання Білгород-Дністровської місцевої прокуратури про зупинення провадження у справі задовольнити, у звязку з тим, що Верховним судом здійснюється касаційний розгляд справи № 495/10987/17 щодо подібних правовідносин (а.с.167-169).

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», було ліквідовано Апеляційний суд Одеської області та створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

В порядку ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів Одеського апеляційного суду №1 від 28.12.2018 року днем початку роботи Одеського апеляційного суду визначено 03.01.2019 рік.

Згідно з ч. 5 ст. 31 ЦПК України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

В порядку автоматизованого розподілу судової справи після створення нового суду суддею - доповідачем визначено суддю Дрішлюка А.І., якого було переведено до Одеського апеляційного суду відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 4065/0115-18 від 28 грудня 2018 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду м. Одеси від 28 січня 2019 року справу було прийнято до провадження, ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року було поновлено провадження у справі, справу призначено до розгляду.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення учасника провадження, який з`явився, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про залишення позову без розгляду є обґрунтованим, доведеним матеріалами справи, тобто таким, що підлягає задоволенню.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі технічної документації із землеустрою, щодо поділу та об`єднання земельних ділянок 23.12.2014 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0919 га (кадастровий номер :02:012:0174) за адресою: АДРЕСА_1 із земельної ділянки площею 1,5244 га, наданої раніше у користування Департаменту державної автомобільної інспекції МВС України.

Цільове призначення земельної ділянки, яка перебувала у користуванні Департаменту державної автомобільної інспекції МВС України, значилось як розміщення готельного комплексу.

Рішенням Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року № 2688 Відповідачу ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,0919 га (кадастровий номер :02:012:0174) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області за результатами розгляду документів, поданих відповідачем ОСОБА_1 для оформлення права власності, видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32638761, щодо земельної ділянки площею 0,0919 га (кадастровий номер :02:012:0174) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.01.2015 року за № 18831708.

Подаючи позов до суду, прокурор просив визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року № 2688, яким Відповідачу ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,0919 га (кадастровий номер :02:012:0174) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 травня 2018 року було вирішено клопотання представника ОСОБА_1 про залишення без розгляду позовної заяви задовольнити, позовну заяву першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку - залишено без розгляду (а.с.101-109).

Відповідно до частини другої статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з частиною четвертою статті 42 ЦПК України у справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. До таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постанові від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 та у постанові від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18.

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу і на те, що в судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема у постанові від 27 лютого 2019 року в справі № 761/3884/18. Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо стороною у справі визначено певний орган. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави. Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» передбачається, що у випадках, визначених законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів держави в суді.

Згідно з ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Вказана позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, провадження № 14-104/ цс 19.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. При цьому апеляційний суд зауважує, що суди першої та апеляційної інстанції мають право відступити від позицій суду касаційної інстанції в аналогічних справах з належним мотивуванням відповідного рішення в залежності від обставин конкретної справи, яка розглядається судом. Підстав для відступлення для сформованої позиції ВП ВС не встановлено, а тому апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу, оскаржувану ухвалу скасовує та направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури - задовольнити.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 травня 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду - скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 06 квітня 2020 року

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк