Провадження №2/760/1797/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі
у складі головуючого судді Усатової І.А.,
при секретарі: Омелько Г.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
Позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики від 25.10.2017 року в розмірі 30 000 доларів США.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.10.2017 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого, позивач надав у борг, а відповідач отримав грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США, з зобов`язанням повернути отримані в борг грошові кошти, в повному обсязі, не пізніше 01.05.2018. На підтвердження передачі грошей за цим договором відповідач власноруч написав розписку і отримав гроші.
24.10.2018 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги - договір цесії.
Відповідно до п.1.1. договору цесії ОСОБА_3 передає, ОСОБА_1 приймає на себе право вимоги боргу від ОСОБА_2 за зобов`язанням, яке виникає із договору позики грошових коштів у формі розписки ОСОБА_2 від 25.10.2017 на суму 30 000 доларів США.
Вищезазначений договір укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 передбачає зобов`язання ОСОБА_2 , щодо повернення на користь ОСОБА_3 суми позичених грошових коштів.
У п.1.1. договору цесії зазначено, що сума основного зобов`язання за договорами позики грошових коштів становить: 30 000 доларів США.
У відповідності до п.1.3. договору цесії, зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 та факт отримання ОСОБА_2 позичених грошових коштів підтверджуються розпискою від 25.10.2017 про отримання позичених грошових коштів на суму 30 000,00 доларів США, в якій міститься зобов`язання повернути таку ж суму грошових коштів до 01.05.2018.
Позивач вказав, що відповідач суму боргу не повернув.
У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду з даним позовом та просив його задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 30 000 доларів США, що еквівалентне за офіційним курсом Національного банку України для відповідної валюти на день прийняття судом рішення.
28.11.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Лазаренко В.В.
22.01.2019 ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
11.03.2019 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу передано в провадження головуючому судді
17.10.2017 ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судове засідання призначене на 30.03.2020 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставив.
Відповідач у судове засідання призначене на 30.03.2020 не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставила. Суд не приймає до уваги заяву, що надійшла до суду засобами поштового зв`язку, зареєстрована за вх. № 104535 від 18.12.2019, оскільки позбавлений можливості ідентифікувати особу, що її направила до суду.
Виходячи з цього, враховуючи думку сторони позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 25.10.2017 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 надала у борг, а ОСОБА_2 отримала грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США, із зобов`язанням повернути отримані в борг грошові кошти, в повному обсязі, не пізніше 01.05.2018. На підтвердження передачі грошей за цим договором відповідач власноруч написала розписку та отримала гроші.
Також встановлено, що 24.10.2018 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги - договір цесії.
Відповідно до п.1.1. договору цесії ОСОБА_3 передає, ОСОБА_1 приймає на себе право вимоги боргу від ОСОБА_2 за зобов`язанням, яке виникає із договору позики грошових коштів у формі розписки ОСОБА_2 від 25.10.2017 на суму 30 000 доларів США.
Вищезазначений договір укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 передбачає зобов`язання ОСОБА_2 , щодо повернення на користь ОСОБА_3 суми позичених грошових коштів.
В п.1.1. договору цесії зазначено, що сума основного зобов`язання за договорами позики грошових коштів становить: 30 000 доларів США.
У відповідності до п.1.3. договору цесії, зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 та факт отримання ОСОБА_2 позичених грошових коштів підтверджуються розпискою від 25.10.2017 про отримання позичених грошових коштів на суму 30 000,00 доларів США, в якій міститься зобов`язання повернути таку ж суму грошових коштів до 01.05.2018.
На підтвердження отримання грошових коштів відповідач власноруч написала розписку.
Позивач, звертаючись з даним позовом до суду, посилався на те, що ні у визначений договором строк, ні станом на день його звернення до суду, відповідач кошти не повернула, тому просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором позики від 25.10.2017 в розмірі 30 000,00 доларі США, що за курсом НБУ станом на 30.03.2020 складає 845400,00 грн., на що суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Дво чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 ЦК України).
Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Статтями 11, 509, 525, 526, 599 ЦК України встановлено, що угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), зобов`язання повинні виконуватися належним чином.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як передбачено ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Як визначено частиною першою статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно частини другої статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Вищезазначене кореспондується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13.
Відступлення права вимоги - операція з переуступки кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу кредитору або без такої компенсації (пп.14.1.255 Податкового кодексу).
Згідно зі ст. 512 Цивільного кодексу кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги здійснюється шляхом укладення договору (договору цесії) між першим кредитором (цедентом) та новим кредитором (цесіонарієм).
Цесія - це поступка вимоги або передавання вимоги в зобов`язанні іншій особі (Положення про порядок здійснення банками операцій з векселями в національній валюті на території України, затверджене постановою правління НБУ від 16.12.2002 р. № 508).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-80 ЦПК України відповідачем не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Таким чином, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики підлягає задоволенню.
З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 8 454 гривень.
Керуючись ст.ст. 526, 549, 610-612, 1046-1049 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263- 265, 268, 273, 280-284, 353, 354 ЦПК України -
Позов - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
борг у розмірі 30 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 30.03.2020 становить 845 400,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 8 454 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: І. А. Усатова