ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1098/20 Справа № 204/1855/19 Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк",

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 липня 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача банківських послуг,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2019 року до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача банківських послуг.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача банківських послуг - задоволено.

Зобов`язано Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» розблокувати картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 , та надати можливість користуватись ним.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в дохід держави в сумі 768 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", просить скасувати рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 липня 2019 року по справі №204/1855/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживача банківських послуг та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відзивів на апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 липня 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є клієнтом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та має відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

У статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» наведено визначення терміну «платіжна картка» та зазначено, що це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно зі статтею 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

21 січня 2019 року Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» було заблоковано картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. 1068 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Згідно п. 12 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов`язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших випадках, установлених договором. Зупинення або припинення права користувача використовувати електронний платіжний засіб не припиняє зобов`язань користувача й емітента, що виникли до часу зупинення або припинення зазначеного права. Емітент зобов`язаний інформувати користувача про зупинення права використовувати електронний платіжний засіб та причини такого зупинення в спосіб, установлений договором, у разі можливості перед тим, як право використовувати електронний платіжний засіб буде зупинено, і негайно після цього, якщо надання такої інформації не скомпрометує об`єктивно виправданих заходів з безпеки або якщо це не заборонено законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Таким чином, дії Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» щодо зупинення фінансових операцій за рахунком клієнта мають відповідати усім вимогам законодавства України та, зокрема, вимогам Закону України від 14 жовтня 2014 року №1702-VII «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу.

Як визначено у ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов`язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно). Спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У такому разі суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти) за яким були зупинені, та у разі зупинення фінансових операцій на транзитних рахунках суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум.

Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб`єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій - п`ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають (ч. 6 ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»).

При цьому, відповідно до пункту 91 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 26 червня 2015 року № 417, банк зобов`язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов`язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Отже, правомірність блокування карткового рахунку є можливою лише у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а також за умови дотримання строків зупинення фінансових операції та блокування картки. Така позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 235/5583/16-ц.

Умовами та Правилами надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» https://privatbank.ua/terms, а саме у пункті 1.1.3.2.19 визначено, що банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання Банку для проведення незаконних операцій.

Однак, матеріали справи не містять доказів дотримання банком зазначених вище вимог, порядку та строків блокування картки користувача, а також належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості підозри здійснення позивачем незаконних операцій, на підставі яких було заблоковано картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я позивача.

При цьому, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» належним чином не обґрунтувало правомірність блокування карткового рахунку, відкритого на ім`я позивача, не надало доказів звернення із заявою до правоохоронних органів про незаконні, на думку банку, дії клієнта, не довело порушення позивачем вимог законодавства, за наслідками порушення яких було заблоковано його картковий рахунок, порушило строки зупинення фінансових операцій, передбачені Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Між тим, згідно відповіді Генеральної прокуратури України № 27/1-311вих-19 від 12 квітня 2019 року згідно даних Реєстру кримінальних проваджень, відомостей про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до кримінальної відповідальності в якості підозрюваного, обвинуваченого, не встановлено.

Навпаки, судом першої інстанції було встановлено, що саме позивач ОСОБА_1 23 січня 2019 року звертався до Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій повідомляв, що з 21 січня 2019 року невідома особа через співробітників Приватбанку вимагає від нього грошові кошти в сумі 14 925 грн., які начебто були перераховані на його банківську карту шахрайським шляхом, що підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 23 січня 2019 року, а також талоном-повідомленням № 93 про прийняття заяви, яка була зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 3247. У своїх письмових поясненнях в Шевченківському ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 23 січня 2019 року ОСОБА_1 повідомляв, що 21.01.2019 року йому надійшов дзвінок з номеру НОМЕР_2 від чоловіка, який представився як ОСОБА_2 , який виявив бажання придбати майно позивача з його приватного оголошення на ОЛХ, у зв`язку з чим позивач повідомив йому номер своєї карти Приватбанку - № НОМЕР_3 для перерахування вартості товару - 1770 грн. Після розмови 21 січня 2019 року о 14 год. 23 хв. на його карту було зараховано 14 925 грн. від імені ОСОБА_3 . Після цього йому одразу зателефонував ОСОБА_2 та повідомив, що зазначений переказ був від нього, а ОСОБА_3 є його бухгалтером. Також, він зазначив, що переказ був посилковим та попросив повернути надлишок коштів, що він і зробив, а після цього направив оплачений товар Новою поштою. Згодом йому надійшов дзвінок від Приватбанку та повідомлено, що його рахунок заблоковано та відносно нього написано заяву у поліцію за фактом заволодіння грошовими коштами ОСОБА_3 , а також необхідно повернути кошти ОСОБА_3 . У зв`язку з цим просив розібратись з фактом шахрайських дій щодо нього зі сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що АТ КБ «Приватбанк» неправомірно було заблоковано картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я позивача ОСОБА_1 , що стало наслідком обмеження позивача в можливості користуватись та розпоряджатись картковим рахунком та коштами на ньому.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не визначена правова природа грошових коштів, які надійшли на рахунок позивача, а позивачем не доведено правове походження грошових коштів, які поступали на його рахунок, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам та встановленим судом першої інстанції обставинам справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, відповідачем на підтвердження своїх заперечень на позовні вимоги позивача не надано суду жодного доказу.

Посилання апелянта, що суд задовольнивши вимоги позивача фактично змінив в односторонньому порядку умови укладеної угоди між сторонами та встановив обов`язок Банку проводити позивачу видаткові операції щодо коштів отриманих незаконним шляхом, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції під час розгляду справи було всебічно і повно досліджено та оцінено усі надані сторонами докази.

Також, з урахуванням вимог та заперечень сторін вірно і об`єктивно з`ясовано обставини справи, а тому будь-яких протиріч між висновками суду про права та взаємовідносини сторін і встановленими судом фактами не вбачається, судом в повному обсязі встановлено і досліджено предмет доказування у даній справі, виходячи з тих доказів, які надавалися сторонами у справі.

А тому, дії Банку щодо блокування карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я позивача ОСОБА_1 є неправомірними, так як не відповідають вимогам законодавства України а, зокрема Закону України від 14 жовтня 2014 року №1702-VII «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Твердження викладенні в апеляційній скарзі, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суперечить не тільки умовам укладеної між сторонами угоди, а й порушує вимоги таких нормативно правових актів, як Закон України «Про банки та банківську діяльність», Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», загальні положення про банківський рахунок Цивільного кодексу України, Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року «705, Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та інші акти, які регулюють дані правовідносини, колегія суддів вважає недоречними, оскільки апелянт, не погоджуючись з рішенням суду, в апеляційній скарзі фактично на власний розсуд трактує норми права, на підставі яких, на його думку, слід було відмовити у задоволенні позову, що не спростовує обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для його часткового задоволення і не є підставою для скасування рішення.

Доводи апелянта, що позивачем не доведено та судом першої інстанції не встановлено коли саме та з якої дати було призупинено обслуговування рахунку/картки № НОМЕР_1 та чи дійсно було призупинено її взагалі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки наявні у матеріалах справи докази банком фактично не спростовано, тому суд виходить з тих доказів, які надані позивачем.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича