Справа № 585/2993/17
Номер провадження 2/585/5/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2020 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого судді - В.О. Шульги, з участю секретаря С.А. Дем`яненко, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Роменської територіальної громади в особі Роменської міської ради, Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , 11 серпня 2017 року, звернулася до суду з позовом до Роменської територіальної громади в особі Роменської міської ради в якому просить встановити факт прийняття нею спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кокшетау Акмолінської обл. Республіки Казахстан, яка складається з 23/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 23/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з кімнат в будинку: 1-1 площею 3,5 кв.м, 1-2 площею 6,5 кв.м, 1-3 площею 6,6 кв.м, 1- 4 площею 14,4 кв.м, 1-5 площею 7,1 кв.м після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позову вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 під час перебування у позивача в м. Кокшетау Акмолінської області Республіки Казахстан помер її батько, ОСОБА_6 , який за життя залишив заповіт, яким заповідав їй 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач у встановленому порядку прийняла спадщину після смерті батька, оскільки фактично вступила в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до письмового роз`яснення нотаріуса, останній, згідно ст. 1221 ЦК України перевіряє місце відкриття спадщини померлого; щоб зробити запит відповідно зі статтями 47 і 48 пункту 2 Конвенції про правову допомогу і правових відносинах по цивільним, сімейним і кримінальним справам в органи Казахстану необхідна довідка про останнє місце реєстрації померлого. З поданих документів та з Інформаційної довідки зі спадкового реєстру №43260908 від 16.03.2016 року вбачається, що позивач не прийняла спадщини згідно законодавства України, а тому нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Позивач, зокрема, зазначає, що згідно з ч.2 ст. 45 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 10.11.1994 p., спадкоємство нерухомого майна здійснюється за законодавством тієї країни, на території якої таке майно знаходиться. Оскільки батько позивача на час смерті не мав зареєстрованого місця проживання, а спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, то спірні правовідносини регулюються правом України. Відповідно до повідомлення Управління реєстраційних послуг Роменської міської ради, новосформованийреєстр територіальної громади сформовано на базі даних державного реєстру виборців, в якому відсутні дані про реєстрацію померлих громадян України, тому управління не володіє інформацією щодо реєстрації місця проживання на день смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 . В той же час, з заповіту від 03 червня 1996 p., реєстр № Д-В-587, посвідченого державним нотаріусом першої Кокчетавської державної нотаріальної контори, вбачається, що на час його складання, тобто за два дні до смерті, батько позивача був виписаний з місця проживання. Не мав він зареєстрованого місця проживання і на день смерті. Згідно довідки Територіальної нотаріальної палати Акмолинської області Республіки Казахстан після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріусів міста Кокшетау ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалась. Заповіт посвідчено в Державній нотаріальній конторі за № Д-В-587 від 03.06.1996 р. Таким чином, враховуючи те, що померлий батько на день смерті не мав зареєстрованого місця проживання, а також те, що в силу ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини, то місцем відкриття спадщини є м. Ромни Сумської області. Позивач є спадкоємицею після смерті батька за заповітом від 03 червня 1996 p. Після смертібатька, вона здійснила його поховання в м. Кокшетау Акмолінської області Республіки Казахстан, розпорядилась його особистими речами (одягом, наручними часами, грошовими коштами), які залишились після його смерті за місцем її постійного проживання. Також доказом прийняття спадщини є наявність у неї ощадної книжки на ім`я матері, вклад за якою успадкував батько після смерті матері, проте за життя на своє ім`я зазначений вклад не переоформив. Викладені обставини свідчать про те, що позивач прийняла спадщину після смерті батька відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року фактичним вступом у володіння спадковим майном. Ця спадщина належить їй з дня смерті спадкодавця, тобто з 05 червня 1996 року. За даними КП «Роменське МБТІ» станом на 01.01.2013 року житловий будинок з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований за наступними власниками: ОСОБА_6 - 23/50 ч.; ОСОБА_2 - 27/150; ОСОБА_7 - 27/150 ч.; ОСОБА_8 - 27/150 ч. Станом на 15.11.2016р. нерухоме майно складається з наступних будівель та споруд: житловий будинок самановий, обкладений цеглою, літ. «А» з житловими прибудовами літ. «А,А» загальною площею 105,4 кв.м, жилою площею 66,3 кв.м. Сараї літ. «В, Д» і сарай прибудова літ. «д», які були виділені в натурі у власність батька за рішенням Роменського міського суду Сумської області від 18.01.1996 р. знесені власниками ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 . Таким чином, на даний час згідно рішення суду батьку позивача ОСОБА_6 належать кімнати в будинку: 1-1 площею 3,5 кв.м, 1-2 площею 6,5 кв.м, 1-3 площею 6,6 кв.м, 1- 4 площею 14,4 кв.м, 1-5 площею 7,1 кв.м. На підставі ст.ст. 41,55 Конституції України, ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 71-73 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. 45 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 p., ст. ст. 524-527, 536, 548-549 ЦК Української РСР в редакції 1963 p., ст.ст. 16, 392 ЦК України, ст. 4 Заключних і перехідних положень ЦК України, керуючись п.3 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31 березня 1995 року, п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30 травня 2008 року, п. 4 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 24 червня 1983 року, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Роменського міськрайонного суду Яковець О.Ф. від 14 серпня 2017 року відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Роменської територіальної громади в особі Роменської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності, справу призначено до судового розгляду (а.с. 35 Т. №1).

Згідно ухвали суду, занесеної до журналу судового засідання 11 вересня 2017 року, суддею Яковець О.Ф. до участі в справі в якості третіх осіб залучено ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 (а.с. 43 Т. №1).

17 жовтня 2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 надали заперечення на позовну заяву в якому в задоволенні позову прохали відмовити, мотивуючи тим, що місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , є місто Кокшетау Республіки Казахстан, в державну нотаріальну контору якого, в порядку, передбаченому законодавством Республіки Казахстан ОСОБА_1 і було подано заяву про відмову від прийняття спадщини. За місцем знаходження належного спадкодавцю нерухомого майна в АДРЕСА_1 , з дня відкриття спадщини, позивач не з`являлася і будь-яких дій, які б свідчили, що вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, не вчиняла. ОСОБА_9 готувала, однак не подала, в Роменський міський суд позовну заяву про визнання за нею права власності на 23/50 частини будинку АДРЕСА_1 , в якій вказувала, що дочка померлого ОСОБА_1 шляхом подачі заяви відмовилася від спадщини на її користь, 23/50 частини будинку є безхозною, приходить в стан, непридатний для проживання, що руйнує належну їй частину будинку. В наступному ОСОБА_9 , відчуживши на їх користь на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу частини будинку від 15.01.2003 року, 27/50 частки домоволодіння що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Роменською міською ДНК 23.03.1999 року, передала їм документи щодо частини будинку, належного померлому ОСОБА_6 , після чого часткою зазначеного спадкового майна не цікавилася, до будинку не з`являлася. Підтвердженням відмови від прийняття спадщини є передача ОСОБА_1 . ОСОБА_9 , яка в наступному передала їм, оригіналів необхідних для прийняття нею спадщини документів, зокрема Свідоцтва про смерть спадкодавця, заповіту, правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно. Зазначає, що рішенням Роменського міськрайонного суду від 17.03.2017 року у справі №585/4912/16-ц визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках право власності за набувальною давністю на 23/50 частки домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_6 (а.с.47 - 49 Т. №1).

Ухвалою судді Роменського міськрайонного суду Яковець О.Ф. від 11 вересня 2017 року відмовлено у прийнятті визнання представником відповідача позову, продовжено судовий розгляд справи (а.с. 42 т. № 1).

Ухвалою судді Роменського міськрайонного суду Яковець О.Ф. від 19 жовтня 2017 року задоволено самовідвід головуючого судді (а.с. 66 Т. №1).

Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи, 19 жовтня 2017 року зазначену справу передано судді Шульзі В.О. (а.с. 70 Т. №1).

Ухвалою судді Роменського міськрайонного суду Шульга В.О. від 01 грудня 2017 року залучено в якості співвідповідачів Роменську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 91 Т. №1).

Ухвалою судді Роменського міськрайонного суду Шульга В.О. від 04 грудня 2017 заяву ОСОБА_10 , що діє від імені ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено; заборонено органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державним реєстраторам до набрання законної сили рішенням суду в цивільній справі № 585/2993/17 (номер провадження 2/585/932/17), вчиняти будь-які реєстраційні дії та в будь-який спосіб щодо державної реєстрації змін правового статусу щодо 23/50 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які визнано за набувальною давністю в рівних частках за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рішенням Роменського міськрайонного суду від 17 березня 2017 року (а.с. 102 Т. №1).

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у відзиві на позов в задоволенні позову прохали відмовити, вважаючи вимоги незаконними та необґрунтованими. При цьому зазначили, що відповідно до ст.2 Закону України "Про громадянство України", редакції 1991 року, громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Однак, як свідчить Будинкова книга прописки громадян, що проживають в буд. АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 був прописаний 02.10.1991 року , виписаний 11.10.1991 року, та знову прибув з Кокчетава і прописаний 31.03.1992 року, виписаний 26.04.1996 року. Отже, ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно ст.2 Закону України "Про громадянство України", редакції 1991 року, не був громадянином України. Згідно Адресного листка вибуття, копія якого засвідчена 22.11.1996 року державним нотаріусом першої Кокшетауської державної нотаріальної контори, виписаний 26.04.1996 року для виїзду на постійне місце проживання м. Кокшетау.Заповіт, складений 03.06.1996 року ОСОБА_6 посвідчений державним нотаріусом першої Кокшетауської державної нотаріальної контори за законодавством Республіки Казахстан. Згідно Свідоцтва про смерть, виданого 15.11.1996 року відділом ЗАГС м. Кокшетау Республіки Казахстан громадянин ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 81 рік, Місце смерті: м. Кокшетау. Згідно довідки Територіальної нотаріальної палати Акмолинської області Республіки Казахстан від 15.06.2017 року після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріусів Кокшетау ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалася. Будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину за місцем відкриття спадщини відповідно до законодавства Республіки Казахстан та роз`яснень, наданих в пункті 5. «Нормативного постановления Верховного Суда Республики Казахстан от 29 июня 2009 года № 5 "О некоторых вопросах применения судами законодательства о наследовании» позивачем не надано, як не надано і національного рішення суду за місцем відкриття спадщини про встановлення факту прийняття спадщини. Про неприйняття ОСОБА_1 спадщини за місцем відкриття спадщини відповідно до законодавства Республіки Казахстан свідчить і подана нею 26.05.1998 року в Кокшетауську державну нотаріальну контору заява про відмову від прийняття спадщини, посвідчена 26.05.1998 року державним нотаріусом Кокшетауської державної нотаріальної контори, відповідно до якої ОСОБА_1 поставила до відому нотаріальну контору про те, що вона відмовляється від належної їй частки спадкового майна, яке залишилося після смерті її батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_9 . З моменту відкриття спадщини, а саме з 05.06.1996 року і по день звернення з позовом та постановлення судом оскаржуваного нею рішення, а це більше 20 років. ОСОБА_1 за місцем знаходження належного спадкодавцю нерухомого майна в АДРЕСА_1 не з`являлася і будь-яких дій, які б свідчили, що вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, не вчиняла. Підтвердженням неприйняття спадщини є і передача ОСОБА_1 , або взагалі знаходження з дня відкриття спадщини у ОСОБА_9 , яка в наступному передала їм, оригіналів необхідних для прийняття нею спадщини документів, зокрема Свідоцтва про смерть спадкодавця, заповіту, правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно. Згідно Роз`яснення Приватного нотаріуса Роменського міського нотаріального округу Проскурні Л.І. від 19.05.2017 року №342/02-14, ОСОБА_1 не прийняла спадщину згідно законодавства України. Таким чином, доводи позивача вочевидь суперечить фактичним обставинам справи і є необгрунтованими. Рішенням Роменського міськрайсуду від 17.03.2017 року у справі №585/4912/16-ц визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках право власності за набувальною давністю на 23/50 частки домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яке належало померлому ОСОБА_6 (а.с. 125-132 Т. №1)

Представник позивача у відповіді на відзив з доводами відповідачів не погодився, посилаючись наст. 71, 72 Закону України «Про міжнародне приватне право», ч.2 ст. 45 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 p. Зазначив, що оскільки батько його довірительки на час смерті не мав зареєстрованого місця проживання, а спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, то спірні правовідносини регулюються правом України. Посилання відповідачів на те, що ОСОБА_6 не був громадянином України та на те, що будь-яких доказів, що ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину за місцем відкриття спадщини відповідно до законодавства Республіки Казахстан не надано, не має правового значення, оскільки спірні правовідносини регулюється правом України, на території якої знаходиться спірне майно, яке підлягає державній реєстрації в Україні. Безпідставними є посилання відповідачів на подану позивачем 26.05.1998 року в Кокшетауську державну нотаріальну контору заяву про відмову від прийняття спадщини, виходячи з вимог ст. 553 ЦК УРСР 1963 року. Зазначена заява посвідчена майже через два роки після смерті ОСОБА_11 , тобто після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, протягом яких ОСОБА_12 була вправі відмовитись від спадщини, а тому така заява не має будь-яких правових наслідків і не повинна була прийматись судом до уваги при розгляді справи. Також зазначає, що за змістом вказаної заяви ОСОБА_1 відмовляється від спадщини після смерті її батька на користь ОСОБА_9 . Остання є онукою ОСОБА_6 і відповідно до ст. 529 ч. 2 ЦК УРСР мала б право на спадщину за законом лише в тому випадку, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем. Мати ОСОБА_9 , яка є сестрою ОСОБА_1 , на час смерті ОСОБА_6 була живою, а тому й з цієї причини заява ОСОБА_1 про відмову від спадщини після смерті батька на користь племінниці не має правового значення, оскільки остання не була спадкоємцем ні за законом, ні за заповітом. Посилання відповідачів на подання ОСОБА_1 вказаної заяви 26.05.1998 року в Кокшетауську державну нотаріальну контору є голослівними, оскільки 26.05.1998 року заява лише була посвідчена державним нотаріусом Кокшетауської державної нотаріальної контори за реєстровим №2-2373, проте до жодної нотаріальної контори вона не подавалась. У листопаді 2016 року ОСОБА_1 приїздила в м. Ромни для оформлення спадкових прав після смерті батька, замовила в Роменському МБТІ довідку для оформлення спадщини, видану їй 16.11.2016 p., технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений Роменським МБТІ 16.11.2016 p., а 24.11.2016 р. видала довіреність на оформлення спадщини після смерті її батька. Відповідачі, звертаючись до суду з позовом про визнання за ними права власності на спірне майно за набувальною давністю приховали від суду вказані обставини. Більше того, коли ОСОБА_1 під час перебування в м. Ромни прийшла до спірного будинку з техніком Роменського МБТІ для обстеження будинку з метою видачі довідки для оформлення спадкових прав, відповідачі не допустили її в будинок. Оригінали документів, необхідні для прийняття спадщини, були передані ОСОБА_1 її племінниці ОСОБА_9 разом із заявою про відмову від належної їй частки спадкового майна, яке залишилося після смерті її батька, вже після спливу шестимісячного строку для відмови від спадщини, а тому це правового значення не має. В той же час, знаходження у ОСОБА_1 вказаних документів свідчить про прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті її батька. Не є підтвердженням неприйняття спадщини і роз`яснення Приватного нотаріуса Роменського міського нотаріального округу Проскурні Л.І. від 19.05.2017 року. Саме відсутність документального підтвердження факту прийняття спадщини стало підставою звернення ОСОБА_1 до суду з відповідним позовом, яке без отримання зазначеного роз`яснення є неможливим. Безпідставними є посилання відповідачів на преюдиційне значення рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17.03.2017 року у справі №585/4912/16- ц. ОСОБА_1 участі в зазначеній справі не приймала, а оскільки суд вказаним рішенням вирішив питання про її права, то ОСОБА_1 оскаржила зазначене рішення в апеляційному порядку. Володіння відповідачами частиною будинку, яка належала батьку позивача, не є добросовіснісним, оскільки їм було достовірно відомо, що вони володіють чужим майном, власник якого помер та правонаступником якого являється ОСОБА_1 . Крім доказів прийняття спадщини, на які йдеться посилання у позовній заяві, факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті батька підтверджується збереженням у неї до цього часу свідоцтва про народження її батька, його трудової книжки та інших документів. Крім цього, рішенням Кокшетауського міського суду Акмолінської області Республіки Казахстан від 30 січня 2017 року встановлено, що ОСОБА_6 прибув в Казахстан до своєї дочки ОСОБА_1 , проживаючої в АДРЕСА_2 . Прожив з сім`єю дочки близько місяця. З червня 1996 року видав заповіт на 1/2 частину будинку з земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 дочці ОСОБА_13 . Похований в м.Кокшектау, про що свідчать фотокартки, приєднані до справи в якості доказів. Суд прийняв до увага докази, надані заявником: свідоцтво про звільнення від військового обов`язку, посвідчення про закінчення курсів Міністерства заготівлі і сільськогосподарських продуктів УРСР, виданих на ім`я ОСОБА_6 . Встановлення факту смерті ОСОБА_6 необхідно ОСОБА_1 для прийняття спадщини. З матеріалів справи безспірно вбачається, що ОСОБА_6 вибув з м. Ромни до своєї дочки ОСОБА_1 в м. Кокшектау, безпосередньо перед смертю проживав разом з нею, де і помер. ОСОБА_1 здійснила його поховання та розпорядилась особистими речами батька, які залишились після його смерті. За обставинами справи, з врахуванням загальновідомих обставин стосовно того, що будь-яка фізична особа має особистий одяг та предмети особистого вжитку, які залишаються після її смерті, таке розпорядження особистими речами померлого є доказом вступу в управління та володіння спадковим майном та, відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року, (яка втратила чинність, але роз`яснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення), є підставою для вирішення судом питання про визнання права власності на спадкове майно (а.с. 179-180 Т. №1).

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надали заперечення в якому вважають, що викладені у відповіді на відзив від 21.01.2018 року пояснення, міркування і аргументи не підтверджують обґрунтованості позовних вимог. Згідно пункту 1 Розділ XIV. ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України "Про міжнародне приватне право" цей Закон набирає чинності з 1 вересня 2005 року. Тому посилання представника позивача на положення ст.71, 72 Закону України "Про міжнародне приватне право" суперечить нормам ст.58 Конституції України, ст.5 Цивільного кодексу України і є безпідставними. Крім того, спадкування врегульовано статтями 548, 549 Цивільного кодексу УРСР, чинного на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивачем не надано і в матеріалах справи відсутні будь-які докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи - фактичний вступ позивачки в управління або володіння спадковим майном, оскільки з моменту відкриття спадщини, а саме з 05.06.1996 року і по даний час, а це більше 20 років. ОСОБА_1 за місцем знаходження належного спадкодавцю нерухомого майна в АДРЕСА_1 не з`являлася і будь-яких дій, які б свідчили, що вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, не вчиняла. Крім того, спадкоємцем за заповітом, майна ОСОБА_14 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 , є ОСОБА_15 - дочка ОСОБА_14 від першого шлюбу, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого 17.12.1991 року державним нотаріусом за реєстровим № 4548. Таким чином, посилання ОСОБА_1 на наявність у неї ощадної книжки на ім`я матері - ОСОБА_14 , вклад за якою успадкував батько після смерті її матері, проте за життя на своє ім`я зазначений вклад не переоформив, як на підставу прийняття спадщини є неправдивим. Невідповідають фактичним обставинам справи і викладені у відповіді на відзив доводи, що ОСОБА_1 під час перебування в м. Ромни приходила до спірного будинку з техніком Роменського МБТІ для обстеження будинку, оскільки позивачка в дійсності до них не з`являлася і вони жодного разу її не бачили. Згідно Свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , виданого 15.11.1996 року відділом ЗАГС м. Кокшетау республіки Казахстан громадянин ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 81 рік, про що в книзі реєстрації актів про смерть 15.11.1996 року зроблено запис за № 8. Місце смерті: м. Кокшетау. Таким чином, факт смерті ОСОБА_6 зареєстрований у встановленому порядку і будь-яких фактичних чи правових підстав для звернення ОСОБА_1 до суду для встановлення факту смерті - не було. Звернення ОСОБА_1 до суду, як свідчить відповідь на відзив, є створенням штучних обставин для встановлення факту прийняття спадщини в даній справі. Крім того, встановлені в рішенні Республіки Казахстан від 30.01.2017 року у справі №1110-17-00-2/105 обставини не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_6 виписався та поїхав до м. Кокшетау сам і ОСОБА_16 за ним не приїжджав. Вказаний факт може підтвердити свідок ОСОБА_17 . Крім того, як свідчить зміст рішення Республіки Казахстан від 30.01.2017 року, ОСОБА_1 заявила, що органи ЗАГСа видали довідку про смерть, свідоцтво про смерть не видавали. На думку відповідачів, ОСОБА_6 міг проживати не у позивачки, а у іншої особи, яка здійснила його поховання і отримала Свідоцтво про смерть НОМЕР_1 , в зв`язку з чим ОСОБА_1 і не знала про його видачу (а.с. 184-186 Т. №1).

Ухвалою судді Роменського міськрайонного суду Шульга В.О. від 11 квітня 2018 року провадження у справі зупинено до перегляду ухвали апеляційного суду Сумської області від 22 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Роменської міської ради, треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності за набувальною давністю (а.с. 193 Т. № 1).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 24 травня 2018 року ухвалу Роменського міськрайонного суду від 11 квітня 2018 року про зупинення провадження скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 235 - 236 Т. №1).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 лютого 2019 року у справі замінено первісного співвідповідача - Роменську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області на належного - Головне управління Державної фіскальної служби України у Сумській області. (а.с. 138 Т. №2).

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року скасовано рішення Роменського міськрайонного суду від 17 березня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Роменської міської ради Сумської області, треті особи: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено. (а.с.200-202 Т. №2).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Представник позивача адвокат Менько Д.Д. повідомив суд, що позивач належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Менько Д.Д., який діє від імені ОСОБА_1 , позов підтримав і просив його задоволити. Пояснив, що покійний рідний батько позивача і помер у неї. У 2016 році ОСОБА_1 приїхала в м. Ромни, щоб оформити спадкові права. Вона звернулася до Роменського МРБТІ для виготовлення технічної документації. Відповідачі - ОСОБА_2 і ОСОБА_20 не допустили ОСОБА_1 в будинок, пояснивши, що даний будинок належить їм повністю. При зверненні до нотаріуса, було роз`яснено, що спадкові права не можуть бути оформлені так як відсутні докази прийняття спадщини. Батько позивача не був зареєстрований в Республіці Казахстан, так як не встиг, оскільки незабаром після приїзду до Казахстану він помер. Вони звернулися до суду і при розгляді справи в суді було з`ясовано, що за відповідачами на підставі рішення суду було визнано право власності на майно за набувальною давністю. Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР. Ст. 548 УРСР передбачено, що спадщина належить спадкоємцю, який її прийняв у встановленому законом порядку. На руках у позивача була ощадна книжка матері позивача, її привіз батько позивача, а наявність цієї книжки є підтвердженням прийняття спадщини. Інших родичів, батько позивача не мав. Крім цього ОСОБА_1 розпорядилася особистими речами покійного, що теж підтверджує вступ у спадщину. Вона дійсно писала заяву про відмову від спадщини, але така відмова мала бути подана в строк, протягом якого особа може прийняти спадщину. У 1996 році Виставній видано свідоцтв про смерть батька, вона передала його ОСОБА_21 для оформлення спадщини, бо в них тоді була така домовленість. ОСОБА_15 - мати ОСОБА_21 , в січні 1996 році був поділений будинок між ОСОБА_22 і ОСОБА_23 . Позивач не зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини тому що ОСОБА_22 на той час не був зареєстрований, тому для звернення до нотаріуса слід було визначити місце відкриття спадщини, а це мала бути Україна . На той час в неї не було можливості приїхати в Україну для оформлення документів. Поштою заяву не направляла і на той час не було вимоги про подання заяви про прийняття спадщини. Позивач розпорядилася всіма речами покійного, він не міг приїхати до неї без ніяких речей, а зберкнижка покійної дружини покійного, свідчить про те що позивач дійсно розпорядилася речами, тому вона є такою що прийняла спадщину. Для звернення до суду про встановлення факту, немає визначеного місця проживання покійного. Позивач намагалася взяти відповідні довідки з місця проживання, але їй не дали, тому що покійний не був зареєстрований. Ощадна книжка є на ім`я останньої дружини батька - на ОСОБА_14 , яка є матір`ю ОСОБА_25 . Актовийзапис про смерть ОСОБА_6 не зберігся, було рішення суду про встановлення факту реєстрації смерті її батька. Свідоцтво про смерть ОСОБА_22 потрапило до ОСОБА_26 через онуку покійного - ОСОБА_21 . Там було рішення суду для оформлення спадщини на ОСОБА_21 , але оформити все майно на ОСОБА_27 не видалося за можливе. Виставна відмовлялася від спадщини на користь - ОСОБА_21 . Вони заявляли клопотання про отримання нотаріальної справи на жінку ОСОБА_22 . За СК України онуки до спадкоємства допускалися за умови коли батьків немає живих. Як онука ОСОБА_21 оформляла спадщину, але відмова позивача є нікчемною. Довіритель говорила, що мати ОСОБА_28 перебувала в шлюбі з ОСОБА_29 ОСОБА_22 приїхав до доньки безпосередньо перед складенням заповіту, в 1996 році. Він приїхав до доньки, щоб вона за ним доглядала, тому на його думку він і склав заповіт. Свідоцтво про смерть видано пізніше 15 листопада 1996 року тому, що смерть зразу не реєструвалася, вони зразу після смерті не зверталися. Чому ОСОБА_21 не повернула документи ОСОБА_25 , він пояснити не може. Заява про відмову від спадщини мала бути подана протягом 6 місяців тому така відмова недійсна. Крім цього ОСОБА_21 не є спадкоємцем, тому заява нікчемна, тоді не було інших черг спадкування крім двох. Батько позивачки був громадянином України, все життя проживав в Україні. В спадковій справі видно що заповідального розпорядження на грошовий вклад, померла ОСОБА_22 не робила, батько його довірительниці мав право на це майно, як майно подружжя. Наявність ощадної книжки у позивача є беззаперечним підтвердженням прийняття спадщини в силу положень ЦК УРСР.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_30 в судовому засіданні заперечував проти позову і прохав відмовити в його задоволенні. Пояснив, що закон, на який посилається позивач не можу бути застосований, оскільки спадкодавець помер в 1996 році, а закон «Про міжнародне право» набрав чинності в 2006 році. Крім цього, згідно Закону України «Про громадянство України» покійний ОСОБА_22 в Україні був відсутній, він прибув після серпня 1991 року, а відповідно не був громадянином України і в 1996 році був виписаний на постійне проживання в Республіку Казахстан, тому необхідно застосовувати законодавство Республіки Казахстан. Спадкоємець повинен довести місце відкриття спадщини та факт прийняття спадщини. Мають бути вчинені дії на підтвердження прийняття спадщини. Заява про відмову від спадщини була посвідчена нотаріусом. Останній, якби вона прийняла спадщину, таку заяву б не прийняв. Про неприйняття спадщини свідчить і те, що позивач більше 20 років не цікавилася нерухомим майном. Єдиний доказ на який посилається позивач - ощадна книжка матері позивача. Проте доказів, що на момент смерті вказана книжка знаходилася у неї немає. Відсутні дані, що ОСОБА_22 прийняв спадщину після смерті дружини. В той же час, наявність всіх документів на даний будинок у його довірителя свідчить про те, що позивач спадщину не прийняла. Норми українського законодавства до особи, яка не має громадянства України і не проживала постійно на території України, не можуть бути застосовані. Після смерті дружини спадкодавця, спадкову справу було заведено на підставі заяви доньки ОСОБА_23 . Після смерті дружини спадщину прийняв не ОСОБА_22 , а донька - ОСОБА_23 . Документи на майно - договір про поділ майна, та інші документи передала ОСОБА_21 , у якої відповідачі придбали будинок. Коли саме були передані ці документи його довірителю, йому невідомо. Наявність свідоцтва про смерть на руках ОСОБА_21 підтверджує, що покійний помер не в позивача, оскільки у позивача такого свідоцтва немає. Його довірителі з 2003 року відкрито володіли майном, а про спадкоємців, які могли прийняти спадщину даних не було ніяких. Техпаспорт у 2016 році, на запит Виставної виготовлено БТІ на підставі даних, які були отримані на підставі звернення ОСОБА_2 , яке було раніше. Інвентаризація була десь у вересні 2016 року. До його клієнтів не заходив ні технік БТІ, ні Виставна. На час звернення до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю його довірителі не знали про наявність інтересу ОСОБА_25 . Повідомив, що на а.с.52 інформація, яка підтверджує, що ОСОБА_22 прибув на територію України пізніше ніж встановлювали громадянство для всіх жителів, тому він не є громадянином України, а відповідно до нього не може бути застосовано українське законодавство. Позивач звернулася до суду і не знала що видано свідоцтво про смерть, тому вони не визнають що вона його хоронила і доглядала його. Факт прийняття ОСОБА_22 спадщини після смерті дружини відсутній, оскільки відсутні докази спільного проживання, не кажучи про інші дії щодо прийняття спадщини. Тому зберкнижка дружини не належала ОСОБА_22 . Представник позивача безпідставно посилається на обставини встановлені рішенням іноземного суду. Якщо би батько проживав у неї і вона його ховала, то їй би видали свідоцтво про смерть. В той же час наявність документів у його довірителя свідчить про те, що заявниця не вчиняла жодних дій для прийняття спадщини. З огляду на те що позивач в порядку встановленому законодавством Казахстану не вчинила жодних дій на прийняття спадщини, підстав для задоволення позову немає.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що проживає в АДРЕСА_3 . ОСОБА_6 вона знала, він був вже в роках, вони приїхали в м. Ромни вже в роках. Він приїхав з дружиною ОСОБА_32 , яка померла першою. Згодом ОСОБА_6 кудись поїхав, куди вона не знає. Без дружини він прожив в Ромнах близько 3 років. Вона не пам`ятає щоб до них приїздив хтось з родичів. ОСОБА_6 був замкнутою, мовчазною людиною, з ним особливо ніхто не спілкувався. Вони знали, що в ОСОБА_6 є десь діти. Вона не бачила чи вивозив він якісь речі. Він нікому нічого особливо не розповідав. Про те хто оформляв спадщину вона не знає. Ходили багато покупців, а хто продав будинок вона не знає. Вона там живе з 1972 року, ОСОБА_22 з дружиною приїхали в середині 80 років. Там в будинку до цього жили ОСОБА_33 , а потім виїхали в Бєлград, а ОСОБА_6 купили цей будинок. Вона знала, що в них є діти, бо про це говорили на вулиці. Вона не бачила як він виїздив і з ким.

Відповідач Роменська територіальна громади в особі Роменської міської ради присутність представника в судовому засіданні не забезпечила, надіслала клопотанням про розгляд справи за відсутності представника, при розгляді справи покладається на розсуд суду.

Відповідач Головне управління Державної фіскальної служби України у Сумській області, будучи належним чином повідомленим, присутність представника в судовому засіданні не забезпечив.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленими, до суду не з`явилися.

Треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, у запереченні на позов від 17.10.2017 розгляд справи прохали провести у їх відсутності, в задоволенні позову відмовити (а.с. 49 Т. №1).

З наданої позивачем, копії свідоцтва про смерть, виданої 24 квітня 2017 року РАГС м. Кокшетау Акмолинської області, вбачається, що ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце народження Україна, Чернівецька, Кельменецький, Новоселиця, помер ІНФОРМАЦІЯ_9 у віці 81 рік, місце смерті Казахстан, Акмолимнська, Кокшетау, про що в книзі реєстрації актів про смерть 24 квітня 2017 року зроблено запис за № 20-521-17-0000505. (а.с. 9 Т.№ 1).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 15 листопада 1996 року, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 в м. Кокшетау, про що в книзі реєстрації актів про смерть 15 листопада 1996 року виконано запис за № 8 (а.с. 53, 136 Т. №1). Зазначений документ надано відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

У довідці про смерть № 8 зазначено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , місце смерті Кокшетау (а.с. 10 Т.№ 1).

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 22.11.2016 підтверджується, що 09 січня 1946 року виконавчим комітетом Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області вчинено актовий запис № 2 про шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_35 , після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - ОСОБА_22 , дружини - ОСОБА_22 (а.с. 11 Т.№ 1).

ОСОБА_36 народилася ІНФОРМАЦІЯ_12 , в свідоцтві про народження її матір`ю вказана ОСОБА_14 , батьком - ОСОБА_37 (а.с. 12 Т.№ 1).

Згідно довідки РАГС м. Кокшетау від 17.11.2016, наявний актовий запис про реєстрацію шлюбу № 87 від 03.02.1966 р між ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , та ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_39 . Зазначений шлюб розірваний відділом РАГС м. Кокшетау 25.09.1969, запис акту № 65, що вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 13 - 14 Т. №1).

04 листопада 1971 року ОСОБА_40 уклала шлюб з ОСОБА_16 , після укладення шлюбу прізвище дружини ОСОБА_25 , що вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу виданого Міськбюро РАГС Кокшетау (а.с. 15 Т. №1).

З копії договору купівлі-продажу від 30 серпня 1977 року вбачається, що ОСОБА_41 продав, а ОСОБА_14 купила житловий будинок по АДРЕСА_3 (а.с. 86-87 Т. №2).

Згідно копії Ощадної книжки Банк СРСР, Філія 147/020 відділення 147 м. Ромни, вкладник ОСОБА_14 мала рахунок № НОМЕР_2 (а.с. 20 Т. №1).

ОСОБА_14 06 лютого 1981 року, уклала заповіт яким будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_3 заповіла ОСОБА_42 (а.с. 88 Т. №2).

17 грудня 1991 року державним нотаріусом Роменської міської державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_15 дружини ОСОБА_14 , видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку в спільному майні, набутому за час шлюбу, що складається з 1/2 частини житлового будинку, житловою площею 59,0 кв.м., розташованого в АДРЕСА_3 (а.с. 84 Т. №2).

17 грудня 1991 року, державним нотаріусом Роменської міської державної нотаріальної ОСОБА_42, мешканці АДРЕСА_4 , видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_14 , що складається з 1/2 частини житлового будинку, житловою площею 59,0 кв.м., розташованого в АДРЕСА_3 (а.с. 85 Т. № 2).

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 28.09.2018 вбачається, що за параметрами запиту: ОСОБА_14 - інформація відсутня (а.с. 89 Т. №2).

Рішенням Роменського міського суду Сумської області від 18 січня 1996 року здійснено поділ домоволодіння по АДРЕСА_1 ; виділено ОСОБА_42 житлову прибудову літ. А-1, частину житлової прибудови літ. А-2, сіни, погріб під прибудовою, сарай «Г», ідеальна доля складає 27/50 частин від всього домоволодіння. Виділено ОСОБА_6 житловий будинок, частину житлової прибудови, сіни - а, сарай В, сарай - Д, сарай-прибудову літ. Д; ідеальна доля цієї частини становить 23/50. Крім того, встановлено порядок користування земельною ділянкою, виділено ОСОБА_42 земельну ділянку площею 150 кв.м., ОСОБА_6 - 128 кв.м. Двір площею 283 кв.м. залишено в спільному користуванні (а.с. 21 Т. №1).

Відповідно до довідки Територіальної нотаріальної палати Акмолинської області Республіки Казахстан від 15.06.2017, після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріусів міста Кокшетау ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалася. Заповіт посвідчений в Державній нотаріальній конторі за № Д-В-587 від 03.06.1996 року. (а.с. 16 Т. №1).

З архівної копії заповіту вбачається, що 03 червня 1996 року в м. Кокшетау державним нотаріусом посвідчено заповіт яким ОСОБА_37 (в графі проживаючий вказано - виписаний) зробив розпорядження, яким 1/2 житлового будинку та земельну ділянку по АДРЕСА_1 заповів дочці ОСОБА_1 , акції Промінвестбанку України - дочці ОСОБА_43 , все інше майно заповів ОСОБА_1 . На заповіті зробленовідмітку « Завещание составлено на АДРЕСА_6»(а.с.18 Т. №1).

26 травня 1998 року державним нотаріусом Кокшетауської нотаріальної контори посвідчено заяву про відмову від спадкового майна якою ОСОБА_1 відмовилася від належної їй частини спадкового майна після смерті батька ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 (а.с. 55, 138 Т. №1).

Згідно свідоцтва про народження, ОСОБА_37 народився ІНФОРМАЦІЯ_16 в с. Новоселиця Кельменецького району Чернівецької області, батько ОСОБА_44 , мати ОСОБА_45 (а.с. 144 Т. №1).

З копії першого аркуша трудової книжки вбачається, що 25.10.1949 року заповнено трудову книжку ОСОБА_6 , 1914 р., професія бухгалтер. (а.с. 146 Т. № 1).

19 травня 2017 року приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу надано роз`яснення ОСОБА_46 про те, що нотаріус перевіряє місце відкриття спадщини померлого, щоб зробити запит відповідно зі статтями 47 і 48 пункту 2 Конвенції про правову допомогу і правових відносинах по цивільним, сімейним і кримінальним справам в органи Казахстану необхідна довідка про останнє місце реєстрації померлого. Зазначено, що з поданих документів та з Інформаційної довідки зі спадкового реєстру №43260908 від 16.03.2016 року вбачається, що ОСОБА_47 не прийняла спадщини згідно законодавства України, а тому нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 23 Т. №1).

Згідно довідки КП «Роменське МБТІ» від 16.11.2016 станом на 01.01.2013 року житловий будинок з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_3 зареєстрований за наступними власниками: ОСОБА_6 - 23/50 ч. на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Роменською ДНК 17.12.1991 p., реєстр. № 4546, та рішення Роменського міського суду Сумської області від 18.01.1996 р. (справа № 2-10/1996); ОСОБА_2 - 27/150 ч. на підставі Договору купівлі-продажу частини будинку, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурня Л.І. 15.01.2003 p., реєстр. № 106; ОСОБА_7 - 27/150 ч. на підставі Договору купівлі-продажу частини будинку, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурня Л.І. 15.01.2003р., реєстр. № 106; ОСОБА_8 - 27/150 ч. на підставі Договору купівлі-продажу частини будинку, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурня Л.І. 15.01.2003р., реєстр. № 106.

Станом на 15.11.2016р. нерухоме майно складається з наступних будівель та споруд: житловий будинок самановий, обкладений цеглою, літ. «А» з житловими прибудовами літ. «А,А» загальною площею 105,4 кв.м, жилою площею 66,3 кв.м., в т.ч. самочинно побудована прибудова літ. «а2» площею 11,4 кв.м. власниками ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 ; погріб літ. п/г під літ. «А2», сарай літ. «Ж» - самочинно побудований власниками ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , гараж літ. «З» самочинно побудований власниками ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , огорожа літ. «№» - дозволу не потрібно, сараї літ. «В, Г, Д» знесені власниками ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 . Згідно рішення суду ОСОБА_6 належать кімнати будинку: 1-1 площею 3,5 кв.м, 1-2 площею 6,5 кв.м, 1-3 площею 6,6 кв.м, 1- 4 площею 14,4 кв.м, 1-5 площею 7,1 кв.м. (а.с. 24 Т. №1).

15 листопада 2016 року Роменським бюро технічної інвентаризації, за замовленням ОСОБА_1 , виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_3 (а.с. 25 - 27 Т.№ 1).

Відповідно до перекладу копії паспорту № НОМЕР_3, ОСОБА_48 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , є громадянкою Казахстану. В паспорті наявна відмітка від 12.11.2016 про перетин кордону - «Бориспіль 320100» (а.с. 28-29 Т. №1).

За інформацією Управління реєстраційних послуг Роменської міської ради від 22.11.2016, Роменський міський відділ Управління Державної Міграційної Служби України в Сумській області до 04.04.2016 року здійснював реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, в тому числі і зняття з місця реєстрації померлих. 04.04.2016 року згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» та Постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 року дані повноваження покладені на органи реєстрації територіальних громад. Новосформований реєстр територіальної громади сформовано на базі даних державного реєстру виборців, в якому відсутні дані про реєстрацію померлих громадян України, тому Управління реєстраційних послуг Роменської міської ради Сумської області не володіє інформацією щодо реєстрації місця проживання громадян на день смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 році (а.с. 22 Т. №1).

З копії Будинкової книги прописки громадян, що проживають в буд. АДРЕСА_1 , вбачається, що ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_5 був прописаний 02.10.1991 року, виписаний 11.10.1991 року, та знову прибув з Кокчетава і прописаний 31.03.1992 року, виписаний 26.04.1996 року (а.с. 50 - 51, 133-134 Т. №1).

Згідно пунктів 10, 11 Адресного листка вибуття, засвідченого 22.11.2016 року державним нотаріусом першої Кокшетауської держаної нотаріальної контори, ОСОБА_6 26.04.1966 року вибув на постійне м. проживання до Кокчетава (а.с.52, а.с. 135 Т. №1).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17.03.2017 року у справі №585/4912/16-ц було визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках право власності за набувальною давністю на 23/50 частки домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 17.12.1991 року державним нотаріусом Роменської державної нотаріальної контори Ганзя О.Б. та рішення Роменського міського суду Сумської області від 18.01.1996 року, зареєстрованого в Роменському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №57 за реєстр. №4442.(а.с. 60 Т. №1).

Постановою Сумського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року рішення Роменського міськрайонного суду від 17 березня у справі 585/4912/16-ц - скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Роменської міської ради Сумської області, треті особи: ОСОБА_18 , ОСОБА_49 про визнання права за набувальною давністю. (а.с. 200-202 Т. №2).

Рішенням Кокшетауського міського суду Акмолинської області Республіки Казахстан від 30 січня 2017 року у справі № 1110-07-00-2/105 заяву ОСОБА_1 про встановлення факту реєстрації смерті задоволено, встановлено факт реєстрації смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 в м. Кокшетау (а.с. 147-148 Т. №1).

Ухвалою Кокшетауського міського суду Акмолинської області Республіки Казахстан від 04 квітня 2017 року в рішенні суду від 30 січня 2017 року № 1110-07-00-2/105 виправлено описку і вірно зазначено дату народження ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце народження АДРЕСА_1 по всьому тексту (а.с. 149 Т. №1).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… від 13.12.2017 року, в реєстрі відсутня інформація за параметрами пошуку права власності, інших речових прав на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 150 Т. №1).

Наведене свідчить що між сторонами винили спірні правовідносини про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно статей 525, 526 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місце знаходження нерухомого майна чи його основної частини.

Відповідно до ч.1 ст. 17 ЦК УРСР місцем проживання є місце, де громадянин постійно чи переважно проживає.

Згідно статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.45 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, право спадкування майна, крім випадку, передбаченого пунктом 2 цієї статті, визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої спадкоємець мав останнє постійне місце проживання.

Право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. (ч.5 ст. 45 ч.1 ст.45 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах).

За таких обставин, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши зібрані в справі докази, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, враховуючи наступне.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості наданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Всупереч зазначених вимог, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , враховуючи наступне.

Як вбачається, з Адресного листка вибуття, 26.04.1996 року ОСОБА_6 знятий з реєстрації по АДРЕСА_3 у зв`язку з вибуттям на постійне місце проживання в м. Кокчетау.

З архівної копії заповіту, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_6 (в графі проживає зазначено - виписаний) уклав заповіт яким 1/2 житлового будинку по АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_1 . На заповіті наявна відмітка « АДРЕСА_5 ».

Позивачем не доведено, що ОСОБА_6 проживав з нею за однією адресою, оскільки заповіт за дві дні до смерті особи посвідчено «на АДРЕСА_6 », позивач ОСОБА_1 в позовній заяві, угоді з адвокатом своїм місцем проживання зазначає ДСУ-15, будинок 11, м. Кокшетау, Акмолінської області.

Крім того, рішенням Кокшетауського міського суду від 30 січня 2017 року за заявою ОСОБА_1 встановлено факт реєстрації смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 в м. Кокшетау і 24 квітня 2017 року нею отримано свідоцтво про смерть ОСОБА_6 .

Первісне свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , з незрозумілих підстав видано 15 листопада 1996 року, тобто через п`ять місяців після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 .

За роз`ясненням нотаріуса, ОСОБА_1 , згідно законодавства України, не прийняла спадщини після смерті ОСОБА_6 (а.с. 23 Т. №1 ).

В матеріалах справи відсутні належні докази того, що ОСОБА_14 була матір`ю ОСОБА_50 , оскільки в свідоцтві про народження позивача ім`я матері зазначено як ОСОБА_28 (а.с. 12 Т. №1). В усіх інших документах: витязі з Державного реєстру актів цивільного стану про шлюб, договорі-купівлі продажу житлового будинку по АДРЕСА_3 від 30.08.1977, заповіті, свідоцтвах про право на спадщину від 17.12.1991 та ощадній книжці особа вказана як - ОСОБА_51 (а.с. 11, а.с. 20 Т. № 1, а.с. 84-88 Т. № 2). Ім`я ОСОБА_52 та ОСОБА_53 не є ідентичні.

Таким чином, посилання на наявність у позивача ощадної книжки ОСОБА_14 не свідчить про прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_6 .

Крім цього, позивачем не спростовано ту обставину, що ОСОБА_1 взагалі відмовилася від спадщини на користь іншої особи, і хоча представник позивача зазначає про нікчемність даної заяви, суд її бере до уваги, оскільки не дивлячись на несвоєчасне складання такої заяви, вона підтверджує відсутність волевиявлення ОСОБА_1 , на прийняття спадщини.

Оскільки позивачем не доведено факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , підстави для визнання за нею права власності відсутні.

Крім цього, навіть за наявності підстав для задоволення позову в частині встановлення факту прийняття спадщини, підстави для задоволення позову про визнання права власності на нерухоме майно відсутні, так як в такому випадку позивач має звернутися до нотаріуса для оформлення спадкових прав у визначеному законом порядку, і лише за наявності відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникне спір, який може бути підставою для звернення до суду з позовом.

Керуючись ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Роменської територіальної громади в особі Роменської міської ради, Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Після набрання рішенням чинності, заходи забезпечення позову - скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку передбаченому п. 15.5.) Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В.О. Шульга

Повний текст рішення суду складено 13 квітня 2020 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. О. Шульга