Справа №718/1136/20
Провадження №2-з/718/17/20
У Х В А Л А

про забезпечення позову

15.06.2020 року м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючої - судді Масюк Л.О., секретаря - Савчук А.І., розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 , у справі за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23.11.2011 року розірвано шлюб, який був зареєстрований 18.07.1989 року виконавчим комітетом Валявської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис №05 між ним та ОСОБА_3 .

Вказує, що під час шлюбу за спільні кошти ним та дружиною були побудовані житлові будинки АДРЕСА_1 АДРЕСА_1 .

Зазначає, що згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №210262892 ОСОБА_3 , на підставі рішення Виконавчого комітету Валявської сільської ради №04/1 від 09.01.2019 року, набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 79,3 кв.м, в тому числі житловою площею 36,8 кв.м. та на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 204 кв.м, в тому числі житловою площею 89,8 кв.м. Вважає, що дані житлові будинки є їхньою спільною сумісною власністю подружжя, так як будувались ними разом за спільні кошти.

Також зазначає, що згідно технічного паспорту характеристик будинку, господарських будівель та споруд від 10.01.2019 року житловий будинок АДРЕСА_1 , побудований в 1999 році, сарай літ.В в 2010 році, а житловий будинок АДРЕСА_2 побудований в 2002 році.

Також вказує, що відповідачка ОСОБА_4 оформила право власності на зазначені житлові будинки вже після розірвання шлюбу, а саме 14.01.2019 року, а тому є підстави вважати, що дані будинки є спільною сумісною власністю подружжя, які без його згоди може бути відчужено ОСОБА_3 на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи вище зазначене, заявник ОСОБА_1 просить заяву про забезпечення позову задовольнити шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 79,3 кв.м, в тому числі житловою площею 36,8 кв.м., та на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 204 кв.м, в тому числі житловою площею 89,8 кв.м та заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаних будинків.

Статтею 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, захистом за яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України забезпечення позову можливе, зокрема, як шляхом накладення арешту на майно так і забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Крім того, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України від 22.12.2006 року у постанові №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Так, подана до суду заява, не містить обґрунтування необхідності вжиття забезпечення майбутніх позовних вимог та даних про те, що відповідач (в даному випадку зацікавлена особа) має намір відчужити або зробить неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

До заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , не додані жодні докази та будь-які інші дані, які б свідчили про те, що є реальна небезпека реалізації вказаного у заяві майна (житлових будинків), а саме пред`явлення позову до суду про поділ майна подружжя не передбачає підстав для застосування судом заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно.

Крім того, суд звертає увагу на те, що забезпечення позову повинно бути співмірними з заявленими вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є передчасною та необґрунтованою, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Відмова в забезпеченні позову на даній стадії не перешкоджає розгляду даного питання в майбутньому під час розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153, 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , зацікавлена особа: ОСОБА_3 , про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд Чернівецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Кіцманського

районного суду: ОСОБА_5 Л ОСОБА_6 О ОСОБА_6