У Х В А Л А

31 березня 2020 року

м. Київ

справа № 320/6261/19

провадження № 61-5011ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 04 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 03 грудня 2007 року у розмірі 16 517,93 грн.

Позов обгрунтований тим, що 03 грудня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, згідно з яким останній одержав кредит в розмірі 15 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору виникла заборгованість, яка станом на 13 червня 2019 року складає 16 517,93 грн, з яких: 5 437,40 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3 646,04 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5 250,38 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 921,35 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 762,76 грн - штраф (процентна складова).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено з підстав пропуску банком позовної давності при зверненні до суду.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 04 лютого 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 жовтня 2019 року скасовано, прийнято нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 785,30 грн, яка складається з: 5 437,40 - заборгованість за тілом кредиту; 347,90 - заборгованість за відсотками.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки в заяві ОСОБА_1 визначено періодичні щомісячні платежі для погашення кредиту, а також передбачено, що строк кредитного ліміту відповідає строку дії картки, враховуючи, що відповідач отримав 4 платіжні картки, строк дії останньої - останній день листопада 2017 року, строк повернення кредиту в повному обсязі настав 30 листопада 2017 року.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом 02 серпня 2019 року, позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки останній платіж на погашення заборгованості в сумі 412,21 грн було здійснено 29 листопада 2017 року.

Враховуючи зміст заяви від 03 грудня 2007 року, яка підписана відповідачем, позичальник надає згоду на те, що погашення заборгованості за кредитним договором може проводитись як шляхом внесення коштів на карту клієнтом так і шляхом списання банком коштів з дебетної картки, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним висновок суду про те, що автоматичне списання коштів з рахунків ОСОБА_1 не перериває перебіг позовної давності, оскільки не є дією відповідача, що свідчить про визнання свого боргу перед кредитором. Анкета-заява, підписана ОСОБА_1 , не містить положень про умови забезпечення виконання зобов`язання шляхом нарахування пені або штрафів, а тому вимоги банку щодо стягнення: 5 250,38 грн - нарахованої пені за прострочене зобов`язання, 921,35 грн - нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 762,76 грн - штраф (процентна складова) задоволенню не підлягають.

Такий правовий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, провадження № 14-31цс19.

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Запорізького апеляційного суду від 04 лютого 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом спору у зазначеній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 16 517,93 грн коштів. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У касаційній скарзі не викладено переконливих аргументів щодо обґрунтування умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд дав оцінку та врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, за результатами чого не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у тому числі касаційна скарга не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувана ОСОБА_1 постанова Запорізького апеляційного суду від 04 лютого 2020 року постановлена у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 04 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромвідмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко