ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року м. Чернівці

справа № 727/9918/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого виступає ОСОБА_2 до Головного Управління Національної поліції України в Чернівецькій області про визнання поширеної інформації недостовірною, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , від імені якого виступає ОСОБА_2 , Головного Управління Національної поліції України в Чернівецькій області на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 березня 2020 року, (головуючий у 1-й інстанції Слободян Г.М.),-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного Управління Національної поліції України в Чернівецькій області про визнання поширеної інформації недостовірною.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 26.02.2016 року слідчим Заставнівського відділення поліції ГУ НП України в Чернівецькій області Цвіркуном П.М. складено клопотання про видачу особи в Україну для притягнення до кримінальної відповідальності та направлене Компетентним органам Федеративної Республіки Німеччина, де він перебуває на даний час. ОСОБА_3 є посадовою особою відповідача та у клопотанні від 26.02.2016 року, зазначив: « ОСОБА_1 , 08.07.2010 року відповідно до договору зберігання №17 одержав під звіт від Заставнівської РДА паливо-мастильні матеріали… ОСОБА_1 , за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, у період з 08 серпня по 01 вересня 2010 року склав завідомо неправдиві документи, а саме шляхові листи в яких вказав фіктивні транспортні засоби та недостовірні відомості про фізичних осіб та транспортні засоби...Внаслідок умисних порушень ОСОБА_1 своїх повноважень.., охоронюваним законом інтересам філії «Заставнівський райавтодор» ДП «Чернівецький облавтодор» заподіяно збитки на загальну суму 11589,00 грн.».

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/470/20

На адвокатський запит ОСОБА_4 філією «Заставнівський райавтодор» ДП «Чернівецький облавтодор», надано відповідь про те, що у зв`язку з виконанням умов договору зберігання пального №17 від 08.07.2010 року, філії не було заподіяно жодних збитків, а від Заставнівської РДА, яка була власником паливо-мастильних матеріалів, не надходило жодних претензій щодо виконання умов даного договору. Проте, у клопотанні відповідача від 26.02.2016 року міститься недостовірна інформація щодо нього особисто, а саме те, що: «Внаслідок умисних порушень ОСОБА_1 своїх повноважень, охоронюваним законом інтересам філії «Заставнівський райавтодор» ДП «Чернівецький облавтодор» заподіяно збитки на загальну суму 11589 грн...». Насправді, жодними діями він, філії «Заставнівський райавтодор» ДП «Чернівецький облавтодор» не заподіяв ніяких збитків, а розповсюджена посадовою особою відповідача ОСОБА_3 інформація щодо нього є видуманою, оскільки не підтверджується жодним доказом.

Дане клопотання було відправлене Компетентним органам Федеративної Республіки Німеччина з недостовірними даними щодо нього, що є поширенням недостовірної інформації, яка підлягає судовому захисту. Оскільки інформація відображена у клопотанні від 26.02.2016 року стосується його особисто, то вважає, що він має право на звернення до суду з метою її подальшого відкликання.

Просив, визнати недостовірною інформацію поширену, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у стверджувальній формі, посадовою особою Головного управлінням Національної поліції України в Чернівецькій області Цвіркуном П.М., щодо нього- ОСОБА_1 , шляхом надсилання Компетентним органам Федеративної Республіки Німеччина, клопотання про видачу особи в Україну для притягнення до кримінальної відповідальності, а саме про те, що: «...Внаслідок умисних порушень ОСОБА_1 своїх повноважень..., охоронюваним законом інтересам філії «Заставнівський райавтодор» ДП «Чернівецький облавтодор» заподіяно збитки на загальну суму 11589,00 грн.», та покласти на відповідача обов`язок відкликати цей документ; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 березня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію поширену, 26.02.2016 року, посадовою особою Головного управлінням Національної поліції України і Чернівецькій області Цвіркун П.М., відносно ОСОБА_1 , шляхом направлення Компетентним органам Федеративної Республіки Німеччина, клопотання про видачу особи в Україну для притягнення до кримінальної відповідальності. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим в частині відмови у відновленні порушеного права шляхом відкликання юридичною особою документу, який містить недостовірну інформацію, так як воно ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення не відповідає жодному із способів захисту цивільного права передбачених ст.16 ЦК України, хоча є очевидним, що природа оспорюваних правовідносин відповідає п.3-4 ч.2 ст.16 ЦК України, - припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Суд першої інстанції до жодних дій, спрямованих на відновлення порушеного права відповідача не зобов`язав, а ухвалив декларативне рішення, яке жодним чином не спрямоване на відновлення прав особи, чим порушив право на ефективний засіб юридичного захисту.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 березня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про покладення обов`язку на відповідача відновити його порушене немайнове право шляхом відкликання юридичною особою документу, який містить недостовірну інформацію. В цій частині позовні вимоги задовольнити, в решті рішення залишити без змін.

Також не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головним Управлінням Національної поліції України в Чернівецькій області подано апеляційну скаргу, в якій вважають дане рішення незаконним та необґрунтованим.

Доводи скарги мотивують тим, що слідчим відділенням Заставнівського відділення поліції здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 с.191 КК України. В рамках даного розслідування слідчим подано клопотання про видачу особи в Україну для притягнення до кримінальної відповідальності.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення неправомірно посилається на лист Заставнівського автодору про відсутність претензій до ОСОБА_1 , оскільки в даному випадку мова йде про заподіяння збитків охоронюваних законом інтересів філії «Заставнівський райавтодор» ДП «Чернівецький облавтодор» внаслідок умисних порушень ОСОБА_1 своїх повноважень.

Вказують, що ОСОБА_1 намагається в порядку цивільного судочинства спростувати інформацію, яка була отримана в рамках досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Вважають, що у порядку цивільного судочинства не може розглядатися спір про спростування інформації органу досудового розслідування про проведення процесуальних дій , їх хід та здобуті результати, оскільки такій інформації оцінка надається у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом. У розумінні цивільно-правового закону поширена стосовно позивача інформація не є таким видом інформації, що може бути визнана судом недостовірною у порядку захисту цивільних прав та інтересів особи.

Просять скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 березня 2020 року та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу Головного Управління Національної поліції України в Чернівецькій області, ОСОБА_1 зазначає, що жодних підтверджуючих доказів про здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №000007 від 15.04.2013 року не має, документ у якому міститься недостовірна інформація щодо нього судом першої інстанції правомірно був розглянутий як документ отриманий поза межами досудового розслідування, а не як частину кримінального провадження.

Незаконним та необґрунтованим є намагання відповідача змінити предметну підсудність та перевести даний спір в площину кримінально-процесуального права, оскільки ним не надано доказів того, що поширена інформація щодо нього особисто є достовірною, увесь час намагаючись заборонити суду розглядати даний позов.

Поширивши в категоричній формі принизливу недостовірну інформацію відповідач порушив його людські права та охоронювані законом інтереси, а саме, право вважатися невинуватим до того часу доки суд не проголосить вирок відносно нього і такий вирок не вступить в законну силу, тобто порушив принцип презумпції невинуватості, що гарантована п.2 ст.6 Конвенції.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого виступає ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а апеляційну скаргу Головного Управління Національної поліції України в Чернівецькій області слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, а саме в частині визнання недостовірною інформацію поширену 26.02.2016 року посадовою особою Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області Цвіркун П.М., відносно ОСОБА_1 шляхом направлення Компетентним органам Федеративної Республіки Німеччина, клопотання про видачу особи в Україну для притягнення до кримінальної відповідальності, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в клопотанні поширена недостовірна інформація, що підтверджується довідкою філії «Заставнівський райавтодор» ДП «Чернівецький облавтодор», відповідно до якої філії не було заподіяно жодних збитків ОСОБА_1 , та відсутні жодні претензії щодо виконання умов договору.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У статті 6 Конвенції, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів ; важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (статті 3, 28).

Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір (стаття 34).

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Дослідивши матеріали справи колегіє суддів встановлено, що слідчим відділенням Заставнівського відділення поліції Кіцманського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Чернівецькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000007 від 15 квітня 2013 року за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 191 КК України.

В рамках досудового розслідування кримінального провадження слідчий вказаного відділу ОСОБА_3 звернувся до відповідних компетентних органів Федеративної Республіки Німеччина з клопотанням про видачу особи в Україну для притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 .

Зі змісту клопотання вбачається, що ОСОБА_1 , за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, у період з 08 серпня по 01 вересня 2010 року, склав завідомо неправдиві документи, шляхові листи в яких вказав фіктивні транспортні засоби та недостовірні відомості про фізичних осіб та транспортні засоби. Внаслідок умисних порушень ОСОБА_1 своїх повноважень, законним інтересам філії «Заставнівський райавтодор» ДП «Чернівецький облавтодор» заподіяно збитків на загальну суму 11589 гривень.

Відповідно до ч.5 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 Постанови роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею Конвенції, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 Рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2015).

З клопотання про видачу особи в Україну для притягнення до кримінальної відповідальності від 26.02.2016 року вбачається, що там міститься інформація про кримінальне провадження №000007 від 15.04. 2013 року порушене за ознаками складу злочину передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, і в рамках досудового розслідування слідчий вказаного відділу звернувся до компетентних органів Федеративної Республіки Німеччина, про видачу ОСОБА_1 в Україну для притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Положеннями статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Отже, дана інформація не є оціночним судженням, та не є фактичним твердженням за характером, оскільки відповідач звертався до Компетентних органів Федеративної Республіки Німеччина на підставі повідомлення Робочого апарату Укрбюро Інтерполу, про перебування на території Федеративної республіки Німеччина позивача ОСОБА_1 та як зазначено в клопотанні, досудове розслідування не має на меті переслідування особи за політичними мотивами, у зв`язку з расовою приналежністю, вірою, національністю, тому доводи апелянта ОСОБА_1 про поширення відносно нього недостовірної інформації є безпідставними.

У відповідності до частини третьої статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно із положеннями статті 277 ЦК України, і статті 10 ЦПК України, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Слід зазначити, позивачем не було доведено факту цілеспрямованого розповсюдження відповідачами оспорюваної інформації з метою того, щоб принизити честь, гідність та ділову репутацію позивача, а також факт порушення його особистих немайнових прав, або завдання шкоди його особистим немайновим благам, перешкоджання йому повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.

Також не обґрунтованими є доводи апелянта ОСОБА_1 про неправомірність висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги про покладення на відповідача обов`язку відкликати вказане клопотання, оскільки заявлені ним вимоги про визнання поширеної інформації недостовірною є безпідставними, і разом з тим така вимога щодо захисту свого права не відноситься до належних та ефективних способів захисту порушеного права, та щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

З огляду на наведене, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки позивачем обрано спосіб захисту порушеного права, що не відповідає характеру та природі відносин, що виникли між сторонами цього спору.

Згідно статті 222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

Доводи апеляційної скарги Головного Управління Національної поліції України в Чернівецькій області про те, що у порядку цивільного судочинства не може розглядатися спір про спростування інформації органу досудового розслідування про проведення процесуальних дій є підставними та обґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до абзацу першого пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження.

Виходячи із встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що у порядку цивільного судочинства не може розглядатися спір про спростування інформації органу досудового розслідування про проведення процесуальних дій, їх хід та здобуті результати, оскільки такій інформації оцінка надається у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Застосування цивільно-правових способів захисту прав та інтересів до відносин, що виникли у публічно-правовій сфері і учасниками яких є сторони цього спору, законом не допускається. У розумінні цивільно-правового закону поширена стосовно позивача інформація не є таким видом інформації, що може бути визнана судом недостовірною у порядку захисту цивільних прав та інтересів особи.

З урахуванням викладених обставин справи та вимог закону апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на відповідача.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, його апеляційну скаргу залишено без задоволення, апеляційну скаргу Головного Управління Національної поліції України в Чернівецькій області задоволено, тому із ОСОБА_1 на користь Головного Управління Національної поліції України в Чернівецькій області слід сягнути 1261 гривню 21 копійку витрат пов`язаних зі сплати судового збору, за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого виступає ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного Управління Національної поліції України в Чернівецькій області задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 березня 2020 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , від імені якого виступає ОСОБА_2 до Головного Управління Національної поліції України в Чернівецькій області про визнання поширеної інформації недостовірною, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного Управління Національної поліції України в Чернівецькій області сплачений ними судовий збір на суму 1261гривню 21 копійку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення або з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 15 червня 2020 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк