печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Шевченко Т.В.,

справа № 757/31320/19-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання кредитних договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», в якому просив визнати кредитний договір від 27.05.2014 року за № SAMDNWFC1 та кредитний договір від 14.11.2014 року за № SAMDN2808 недійсними.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у січні 2019 року позивачу стало відомо, що між ним та відповідачем укладені вказані кредитні договори та сума заборгованості за кредитним договором від 27.05.2014 року за № SAMDNWFC1 складає 86 289 грн. 59 коп. та за кредитним договором від 14.11.2014 року за № SAMDN2808 складає 3 607 грн. 20 коп. При цьому, позивачем ніколи не укладались вказані кредитні договори, кредитних коштів за цими договорами він не отримував та умови договорів йому не відомі. Крім того, у травні 2014 року він втратив паспорт громадянина України на своє ім`я та ідентифікаційний код та у зв`язку з особистими обставинами зміг тільки 11.06.2014 року звернутись до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою про втрату паспорту. 18.04.2019 року позивач звернувся до Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про вчинення щодо нього злочину за ч. 1 ст. 190 КК України, відомості про що були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № кримінального провадження 0003651. Оскільки відсутнє волевиявлення позивача та останній жодних договорів з АТ КБ «Приватбанк» не укладав, а спірні договори укладені з особою, яка скористалась втраченим паспортом позивача, тому є підстави для визнання таких договорів недійсним на підставі ст. 203, 215 ЦК України.

Ухвалою суду від 18.06.2019 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 18).

Ухвалою суду від 14.08.2019 року витребувано у АТ КБ «Приватбанк» копії договорів: № SAMDNWFC1 від 27.05.2014 року та № SAMD08 від 14.11.2014 року та документів, на підставі яких вони були укладені (а.с. 24).

Ухвалою суду від 05.11.2019 року повторно витребувано у АТ КБ «Приватбанк» копії договорів: № SAMDNWFC1 від 27.05.2014 року та № SAMD08 від 14.11.2014 року та документів, на підставі яких вони були укладені.

10.12.2019 року на виконання ухвали суду представником відповідача АТ КБ «Приватбанк» Стадніковим Д.В. надані витребувані документи, одночасно просив розглядати справу за відсутності представника відповідача. Просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Згідно з ч. 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частини перша і третя ст. 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам моральним засадам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (Аналогічні положення містяться в пункті п`ятому постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Згідно з ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01.11.2017 року у справі № 761/26702/17-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості у розмірі 19 320 грн. 88 коп. та судові витрати у розмірі 1 600 грн. ( а.с. 51-53).

Вказаним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01.11.2017 року встановлено, що 24.11.2010 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н.

Згідно з умовами кредитного договору позивач надав, а відповідач прийняв грошові кошти у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмір 500 грн. у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності у сумі, яку ОСОБА_1 разом з нарахованими відсотками в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості.

Крім того, встановлено, що згідно п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Умови договору порушені позичальником, строки виконання зобов`язання ним не виконані, кредит не повернуто.

Згідно з п. 5.1 кредитного договору банк має право призупинити дію картки, а також відмовити в продовженні строку дії картки, якщо будуть здійснені операції, які суперечать інтересам клієнта або банку, з використанням карток або нанесеної на них інформації.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини, встановлені вказаними рішеннями судів не підлягають доказуванню.

Як вбачається з наданої представником відповідача довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 в рамках договору б/н ОСОБА_1 27.05.2014 року було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 зі встановленням кредитного ліміту у розмірі 500 грн. зі строком дії до січня 2018 року (а.с. 49-50).

У зв`язку з цим, суд не бере до уваги твердження позивача про відсутність доказів надання йому грошових коштів у розмірі, встановленого договору, оскільки спростовується доказами поданими представником відповідача, а саме випискою по руху коштів за період з 27.05.2014 року по 30.06.2019 року (а.с. 43-47), згідно з якою прослідковується користування позивачем кредитними коштами. Доказів на спростування останнього позивачем суду не надано.

Борг щодо неоплати позивачем послуг по картковому рахунку № НОМЕР_1 (угода від 27.05.2014 року за № SAMDNWFC1) нараховувався та обліковувався з 14.11.2014 року на картковому рахунку № НОМЕР_2 BAD CARD, що підтверджено відповідною випискою (а.с. 48).

Зі змісту довідки АТ КБ «Приватбанк» № 51JF60H5B2VM3602 від 26.04.2019 року вбачається, що за позивачем рахується заборгованість за кредитною карткою «Універсальна 180+» за картковим рахунком № НОМЕР_1 (угода від 27.05.2014 року за № SAMDNWFC1) в розмірі 86 289 грн. 59 коп. та за кредитною карткою «BAD CARD» за картковим рахунком № НОМЕР_2 (угода від 14.11.2014 року за № SAMDN2808) в розмірі 3 607 грн. 20 коп. (а.с. 12).

Зазначені обставини дають підстави стверджувати, що кредитний договір б/н, укладений між банком та позивачем Угаровим 24.11.2010 року, не припинявся із закінченням строку дії першої картки.

При цьому позивач факту укладення кредитного договору б/н між ним та банком не заперечував та останнім не спростовано відсутності заборгованості, стягнутої рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01.11.2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, який є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, яка регламентує кредитний договір, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти..

Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Таким чином, саме по собі заперечення укладання кредитного договору стороною цього договору не припиняє зобов`язальних правовідносин, й не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання за законним договором.

Посилання позивача на те, що у нього був втрачений паспорт, без якого він не міг оформити оспорювані договори, та хтось скористався його паспортом для оформлення даних кредитних договорів, суд вважає необґрунтованими, оскільки оспорюваний кредитний договір № SAMDNWFC1 був укладений між ним та відповідачем 27.05.2014 року, тоді як з копії довідки, виданої Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві, вбачається, що з приводу втрати паспорту громадянина України на своє ім`я та ідентифікаційного коду на своє ім`я, які ОСОБА_1 втратив з власної необережності 11.06.2014 року та вказана заява зареєстрована до ЖЕО Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві за № 7349 від 11.06.2014 року (а.с.1 3), тобто через два тижні після дати укладання кредитного договору та оформлення карткового рахунку № НОМЕР_2 (угода від 14.11.2014 року за № SAMDN2808) є наслідком невиконання вимог позивачем оспорюваного кредитного договору № SAMDNWFC1.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, за заявою позивача ОСОБА_1 було порушено кримінальне провадження № 0003651 від 18.04.2019 року за ч. 1 ст. 190 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого коротко викладені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а саме: в травні 2014 року невідома особа шахрайським шляхом використовуючи дані втраченого паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяла кредит на ім`я останнього в розмірі 5 000 грн. та в подальшому сума боргу виросла та на даний час становить 20 000 грн.

Разом с тим, у суду відсутні відомості на час розгляду справи щодо руху здійснення вказаного кримінального провадження.

Крім того, станом на час розгляду зазначеної справи доказів ухвалення вироку за вчинений злочин, передбачений ст. 190 КК України, та встановлення кола винних осіб, суду не надано.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У зв`язку із наведеним, з врахуванням того, що позивачем не надано суду жодних доказів того, що він дійсно не укладав оспорювані кредитні договори з позивачем, а також доказів отримання кредитних коштів та використання кредитної картки всупереч волі відповідача іншими особами, з огляду на що суд вважає позовні вимоги позивача ОСОБА_1 необґрунтованими та безпідставними та такі, що не підлягають задоволенню.

При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідача про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, виходячи з такого.

Позовна давність, відповідно до ст. 256 ЦК України, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У свою чергу ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв`язку із спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи, що оспорюваними кредитними договорами права позивача ОСОБА_1 не порушені, то і підстави для висновку про пропуск останнім встановленого законом строку для звернення до суду за захистом свого права відсутні. З урахуванням наведеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають з підстав їх необґрунтованості.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст. 203, 215, 216, 509, 526, 598, 1054, 256, 261, 267, ЦК України, ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання кредитних договорів недійсними - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк»: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Суддя О.В.Батрин