ПОСТАНОВА

Іменем України

06 квітня 2020 року м. Кропивницький

справа № 405/3912/19

провадження № 22-ц/4809/537/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), Кіселика С. А., Мурашка С. І., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2019 року у складі головуючого судді Мирошниченка Д. В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

23.05.2019 фізична особа-підприємць ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 49180,50 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 13.12.2017 між ФОП ОСОБА_1 і ТОВ «Аграрне Логістичне Партнерство» укладено договір перевезення вантажів № 47П.

14.03.2018 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладені трудовий договір про прийняття останнього на роботу водієм з 18.03.2018 та договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

На підставі пунктів 1, 3 договору про повну матеріальну відповідальність від 14.03.2018 відповідач взяв на себе зобов`язання нести повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей і відшкодувати завдані збитки у відповідності до чинного законодавства.

При перевезенні відповідачем вантажу було виявлено нестачу в кількості 1460 літрів на суму 1249073,80 грн, про що складений відповідний акт про виявлення невідповідності товару за кількістю/якістю, зроблено запис у ТТН № 872, у зв`язку з чим ТОВ «Аграрне Логістичне Партнерство» звернулося з позовом до Господарського суду Кіровоградської області. Рішенням Господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/2572/18 позовні вимоги ТОВ «Аграрне Логістичне Підприємство» задоволено повністю, стягнуто з ФОП ОСОБА_1 франшизу у розмірі 40000 грн, а додатковим рішенням цього ж суду - стягнуто 5587 грн судових витрат. На виконання вказаного судового рішення ФОП ОСОБА_1 сплатив на користь ТОВ «Аграрне Логістичне Партнерство» 43593,50 грн.

Відповідач за умовами договору про повну матеріальну відповідальність зобов`язаний відшкодувати завдані з його вини під час виконання трудових обов`язків збитки, тому позивач просив стягнути на його користь 49180,50 грн та судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні позову з підстав необґрунтованості та недоведеності.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Стягуючи з позивача на користь відповідача судові витрати, понесені на отримання правничої допомоги, суд виходив зі складності справи та виконаних адвокатом робіт і послуг, час, витрачений адвокатом на надання послуг та обсяг таких послуг, те, що представником відповідача заявлено клопотання про стягнення витрат на правову допомогу та подано докази понесення таких витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ФОП ОСОБА_1 подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування вказаного судового рішення і ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Зазначив, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що 14.03.2018 з ОСОБА_2 укладений трудовий договір про виконання обов`язків водія, а також - договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, за умовами якого, відповідач що займає посаду водія, виконує роботу безпосередньо пов`язану з перевезенням переданих йому товарно-матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей та зобов`язується дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків, своєчасно повідомляти керівництво про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей, вести облік, складати й передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей, брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей. Позивач, у свою чергу, зобов`язався створювати працівникові умови, необхідні для нормальної праці та забезпечення повного збереження ввірених йому матеріальних цінностей, знайомити працівника з чинним законодавством щодо матеріальної відповідальності працівників за збитки, нанесені підприємству, установі, організації, а також із чинними інструкціями, нормативами та правилами збереження, приймання, обробки, продажу (збуту), перевезення або застосування у процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей. Згідно п. 3 договору передбачено, що у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру збитків, завданих підприємству, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства. Пунктом 4 передбачено, що працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо збитки завдані не з його вини.

Згідно платіжного доручення № 2328 від 10.12.2018 ФОП ОСОБА_1 перерахувало ТОВ «Аграрне Логістичне Партнерство» 43593,50 грн згідно претензії № 2 від 02.08.2018 та рішення господарського суду .

Додатковим рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 29.11.2018 задоволено заяву ТОВ «Аграрне Логістичне Партнерство» про відшкодування судових витрат та стягнуто з Фізичної особи-підприємця ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «Аграрне Логістичне Партнерство» витрати на правову допомогу в розмірі 5587,00 грн.

Згідно повідомлення про початок досудового розслідування 12.04.2018 до Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області надійшла заява від ОСОБА_2 про те, що у період часу з 04.30 годин 12.04.2018 по 06.00 годину 12.04.2018 невідома особа шляхом вільного доступу викрала з автомобіля Рено Магнум, який знаходився біля будинку за адресою: м. Кропивницький, проспект Студентський, 1-б, 56 ящиків в яких знаходилися каністри з гербіцидами (засобами захисту рослин), які належали ТОВ «АдамаУкраїна». 12.04.2019 прийнято рішення про внесення зазначених відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003333. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 185 КК України. Проте результатів досудового розслідування немає.

Суд першої інстанції, на думку позивача, при ухваленні рішення не дослідив халатність у діях відповідача, не звернув увагу на те, що саме з вини відповідача, який залишив в темну пору доби автомобіль без нагляду у невстановленому місці, втрачено вантаж і як наслідок заподіяно збитки.

Крім того, позивач вважає, що безпідставно суд стягнув витрати на професійну правничу допомогу, не врахувавши, що представник відповідача брав участь лише в одному судовому засіданні, фактично не брав участі у розгляді справи, а витрати на оплату склали 10000 грн, які не доведені.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч. 1-2 ст. 274 ЦПК).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

14.03.2018 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено трудовий договір, згідно пункту 2 якого відповідач зобов`язався виконувати обов`язки водія (а.с. 18, 19).

14.03.2018 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність згідно умов якого, відповідач на посаді водія виконує роботу безпосередньо пов`язану з перевезенням переданих йому товарно-матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей та зобов`язується дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків, своєчасно повідомляти керівництво про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей, вести облік, складати й передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей, брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей. Позивач, у свою чергу, зобов`язався створювати працівникові умови, необхідні для нормальної праці та забезпечення повного збереження ввірених йому матеріальних цінностей, знайомити працівника з чинним законодавством щодо матеріальної відповідальності працівників за збитки, нанесені підприємству, установі, організації, а також із чинними інструкціями, нормативами та правилами збереження, приймання, обробки, продажу (збуту), перевезення або застосування у процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей.

Згідно п. 3 договору про повну матеріальну відповідальлність передбачено, що у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру збитків, завданих підприємству, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства.

Пунктом 4 цього договору передбачено, що працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо збитки завдані не з його вини (а.с.20).

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 14.11.2018 у справі № 912/2572/18 позовну заяву ТОВ «Аграрне логістичне партнерство» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено повністю та стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ТОВ «Аграрне логістичне партнерство» франшизу у розмірі 40000 грн (а.с. 22-25).

Згідно платіжного доручення № 2328 від 10.12.2018 ФОП ОСОБА_3 перераховано ТОВ «Аграрне Логістичне Партнерство» 43593,50 грн, призначенння платежу: оплата згідно претензії № 2 від 02.08.2018 р. та рішення господарського суду (а.с. 26).

Додатковим рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 29.11.2018 задоволено заяву ТОВ «Аграрне логістичне партнерство» про відшкодування судових витрат та стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ТОВ «Аграрне логістичне партнерство» витрати на правову допомогу в розмірі 5587,00 грн. (а.с. 27-33).

Відповідно до повідомлення про початок досудового розслідування, направленого на адресу ФОП ОСОБА_1 , 12.04.2018 до Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області надійшла заява від ОСОБА_2 про те, що у період часу з 04.30 годин 12.04.2018 до 06.00 годину 12.04.2018 невідома особа шляхом вільного доступу викрала з автомобіля Рено Магнум, номерний знак НОМЕР_1 , та причепу до нього, номерний знак НОМЕР_2 , що знаходився біля будинку за адресою: м. Кропивницький, проспект Студентський, 1-б, 56 ящиків, в яких знаходилися каністри з гербіцидами (засобами захисту рослин), що належали ТОВ «Адама Україна». 12.04.2019 прийнято рішення про внесення зазначених відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003333. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 185 КК України (а.с. 115).

Згідно постанови про закриття кримінального провадження кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003333, закрите у зв`язку з встановленням відсутності в діях невстановленої особи складу кримінального правопорушення (а.с. 114).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Статтею 3 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Предметом регулювання законодавства про працю є забезпечення гарантій при покладені на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації (глава ІХ КЗпП України).

Відповідно до статті 135-1 КЗпП письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту першого статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Відповідно до статті 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Відповідно до вимог частини першої статті 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Відповідно до частини першої статті 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

Як встановлено судом, відповідач знаходився з позивачем у трудових відносинах, які виникли між ними на підставі трудового договору від 14.03.2018, і виконував обов`язки водія, в день укладення трудового договору, з відповідачем також було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку що позивачем не доведені винні, протиправні дії відповідача, що мали до цього призвести, як обов`язкові умови покладання на працівника матеріальної відповідальності.

Разом з тим, відповідальність за заподіяння матеріальної шкоди трудовому праві має істотну кваліфікуючу ознаку - заподіяння працівником шкоди підприємству внаслідок порушення покладених на нього трудових обов`язків (частина перша статті 130 КЗпП України).

Відповідно до статті 140 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Позивачем не доведено факту виявлення ним порушення відповідачем покладених на нього трудових обов`язків. Розслідування обставин недостачі за участю відповідача не проводилось, письмових пояснень від нього щодо фактів недостачі не вимагалось.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, суд першої інстанції встановив всі фактичні обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в позові, оскільки позивачем не доведені наявність винних, протиправних дій чи бездіяльності відповідача, що призвели до нестачі товару, та причинного зв`язку між його діями і шкодою, яка заподіяна, як обов`язкові умови покладення на працівника матеріальної відповідальності.

Також суд першої інстанції дав належну правову оцінку обставинам та підставам, на які посилався позивач в обгрунтування своїх вимог, щодо укладеного між сторонами договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність і врахував, що згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28.12.1977 № 447/24, посада водія автотранспортних засобів не входить до списку таких професій.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 у справі № 743/1641/15-ц, а також у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», де передбачено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з статті 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України).

Доводи позовної заяви про заподіяння відповідачем шкоди при виконанні ним трудових обов`язків недоведені і ґрунтуються на припущеннях.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги представником відповідача адвокатом Біденком О. С. надано до суду ордер серії КР № 71008 від 07.11.2019, договір про надання правової допомоги від 07.11.2019 на представництво інтересів ОСОБА_2 , та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КР № 000097 від 28.04.2017 (а.с. 87, 104-107), додатковий договір (а.с. 116), акт виконаних робіт (наданих послуг) від 12.12.2019, в якому зазначено про підтвердження сторонами виконання роботи за основним договором про надання правової допомоги і відсутність претензій та зауважень у замовника ОСОБА_2 (а.с.117).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Представником відповідача адвокатом Біденком О. С. надано орієнтований розрахунок суми витрат у справі №405/3912/19, згідно якого за процедурні дії підлягає сплаті 10000 грн, а саме, зустріч з клієнтом, укладення угоди про надання правової допомоги, і отримання первинної інформації 500 грн, опрацювання наданої інформації, узгодження правової позиції у справі 1000 грн, виїзд до Олександрівського районного суду, ознайомлення з матеріалами справи 1000 грн, складання, надіслання адвокатського запиту до органів поліції 500 грн, опрацювання позовної заяви та складання відзиву на позовну заяву 3000 грн, представлення інтересів клієнта в Олександрівському районному судді Кіровоградської області (орієнтовно два судових засідання), з урахуванням часу проїзду 4000 грн (а.с.108).

Згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) адвокат Біденко О. С. надав, а клієнт ОСОБА_2 прийняв (отримав) юридичні послуги (правову допомогу) у формі надання юридичних послуг. Цим актом сторони підтвердили, що відповідно до основного договору про надання правової допомоги від 07.11.2019 роботу виконано (надано послуги) повністю (а.с. 117).

Також встановлено, що представник відповідача адвокат Біденко О. С. приймав участь у судовому засіданні 12.12.2019 (а.с. 118), у судові засідання, яке було призначено на 13.11.2019 адвокат не з`явився (а.с.88), про час і місте розгляду справи знав, оскільки 08.11.2019 ознайомився із матеріалами справи (а.с. 86).

Належними доказами, які підтверджують та обґрунтовують реальний розмір витрат на правничу допомогу, крім тих, які подані заявником, є докази, які доводять сплату коштів (квитанції, платіжні доручення, тощо) і відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи, у Книзі обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення».

Суд першої інстанції повинен був з урахуванням обставин і складності справи надати оцінку поданим заявником доказам на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, визначити необхідний фактичний обсяг правової допомоги, співмірність витрат на правничу допомогу, за результатами чого, надати обґрунтований висновок про наявність/відсутність підстав для відшкодування таких витрат і їх розмір, а не формально (без надання оцінки доказам та аргументам) задовольнити вимогу щодо компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування понесених відповідачем витрат на правничу допомогу є необґрунтованим.

Представник відповідача адвокат Біденко О. С. не надав доказів понесення відповідачем витрат на правничу допомогу.

Оскільки належні та допустимі доказів на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу відсутні у матеріалах справи, помилковими є висновки суду першої інстанції про доведеність цих вимог і наявність підстав для їх відшкодування.

Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2019 року у справі № 906/194/18, за якою необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2019 року в частині стягнення на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вимог про відшкодування за рахунок позивача витрат на правничу допомогу за їх недоведеністю.

В іншій частині рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2019 року ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 371, 374, 375, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2019 року в частині стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог відмовити.

В іншій частині рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді С. М. Єгорова

С. А. Кіселик

С. І. Мурашко