Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження 2-з/711/21/20
Справа № 711/2129/20
УХВАЛА

25 березня 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді: Демчик Р.В.

при секретарі: Буйновській А.М.,

розглянувши у судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову у межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: нотаріус Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А., ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

встановив:

23 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: нотаріус Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А., ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, в якому просив визнати недійсним заповіт складений від імені померлого ОСОБА_4

23 березня 2020 року разом з позовною заявою до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом встановлення заборони державному нотаріусу Другої черкаської державної нотаріальної контори видавати свідоцтво про право на спадщину в рамках спадкової справи, що заведена після смерті ОСОБА_4 .

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 посилався на те, що у разі невжиття заходів для забезпечення позову, спадкоємці за законом, тобто вони, зазнають значного порушення своїх прав, адже не зможуть отримати належну їм частку майна в силу закону після померлого ОСОБА_4 . Натомість, усе майно отримає його дружина, яка за їхнім переконанням підробила підпис на заповіті, що і має бути встановлено і досліджено в рамках судової справи.

Нездійснення заходів забезпечення позову призведе до видачі свідоцтва про право на спадщину за недійсним заповітом, а у зв`язку із цим, до нових судових процесів з особою, яка отримає спадщину, тобто, із відповідачем у цій справі.

На даний час, ОСОБА_2 збирається відразу після оформлення спадщини продати все майно, крім будинку в с. Шевченкове Звенигородського району Черкаської області.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява розглядається без повідомлення учасників справи.

Вивчивши заяву ОСОБА_1 , додані до неї документи та матеріали цивільної справи №711/9738/19, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі №922/4587/13.

Отже, підставою для забезпечення позову є те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, пунктом 3 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, передбачено, що строк вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа.

Таким чином, перевіривши аргументованість вимоги про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, враховуючи те, що між сторонами дійсно виник спір, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити, оскільки заходи забезпечення, які заявник просив застосувати, а саме заборони державному нотаріусу Другої черкаської державної нотаріальної вчиняти дії по оформленню спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 на користь відповідача щодо спадкового майна до вступу в законну силу рішення суду по даній справі, заявник може реалізувати без ухвали суду на підставі звернення до державного нотаріуса із відповідною письмовою заявою про зупинення вчинення нотаріальних дій.

Керуючись ст. 149-150, 153, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову у межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: нотаріус Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А., ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкас протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Р. В. Демчик