Справа № 212/1863/20
У Х В А Л А

31 березня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Козлова Ю.В.

за участю секретаря судового засідання Курбакової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу, без участі сторін, без фіксації технічними засобами заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, в якому просить визнати недійсним п.п.1.2.2 та п.п.1.3.4 договору про надання споживчого кредиту №0Ф12И4866Д від 07 листопада 2006 року та додаткової угоди до договору №1 від 15.01.2007 про надання споживчого кредиту №0Ф12И4866Д від 07 листопада 2006 року. Одночасно з позовом була подана заява про забезпечення позову. В обґрунтування заяви зазначено, що 07 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсиббанк» було укладено договір іпотеки №0Ф12И4866Д-З (житлове приміщення) відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно житлове приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Кредитний договір та договір іпотеки залежать один від одного. Через те, що предметом заявлених вимог є право власності на іпотечну квартиру, а відчуження цієї квартири призведе до неможливості виконання судового рішення, просить суд забезпечити його виконання шляхом заборони відчуження відповідачем спірного нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Разом з тим, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, яка викладена в Постанові від 25.05.2016 р. (справа №6-605цс16), забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Позивач у заяві про забезпечення позову не вказує на докази, якими підтверджується, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що дійсно існує реальна загроза відчуження (з яких підстав) відповідачем нерухомого майна, яке належить позивачу, а лише посилається на те, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в майбутньому. Позивачем не надано жодних підтверджень того факту, що банком вирішувалось (раніше або на даний час) питання про іпотечне майно (квартиру), що на виконанні у виконавчій службі перебуваєть які-небудь провадження, які стосуються кредитного договору №0Ф12И4866Д від 07 листопада 2006 року та договору іпотеки нерухомого майна №0Ф12И4866Д-З.

Таким чином, суд приходить до висновку про невідповідність вимог про забезпечення позову приписам норм статей 149,150,151 ЦПК України. Заявником, разом з тим, не зазначено, з відповідним обгрунтуванням, підставності вжиття заходів забезпечення позову з огляду на мотивування, щодо справжніх причин виникнення вимоги про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149,150, 258, 260 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом заборони вчинення стягнення шляхом продажу та будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , а саме: на трикімнатну квартиру під номером АДРЕСА_2 на АДРЕСА_3 поверсі, загальною площею 90,2 кв.м, житловою площею 47,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання заяви про апеляційне оскарження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає розгляду справи.

Суддя: Ю. В. Козлов