Постанова

Іменем України

10 червня 2020 року

м. Київ

справа № 398/4327/17

провадження № 61-30604св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Кіровоградська обласна рада, Кіровоградська обласна державна адміністрація, Комунальний заклад «Олександрійський наркологічний диспансер»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 січня 2018 року у складі судді Орловського В. В. та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Єгорової С. М., Кіселика С. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Кіровоградської обласної ради, Кіровоградської обласної державної адміністрації, Комунального закладу «Олександрійський наркологічний диспансер» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_1 подала не позовну заяву, а заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ухвал Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2015 року та від 18 липня 2017 року, якими не закінчено розгляд справи, а тому вони не можуть бути переглянути у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2017 року скасовано, матеріали позовної заяви повернуто до суду першої інстанції.

Ухвала мотивована тим, що в ухвалі суду першої інстанції містяться висновки щодо позовних вимог в частині вимог щодо скасування ухвал Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2015 року та від 18 липня 2017 року, однак в ній відсутні висновки щодо позовних вимог в частині скасування рішення у справі № 398/2273/14-ц.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 грудня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до Кіровоградської обласної ради, Кіровоградської обласної державної адміністрації, Комунального закладу «Олександрійський наркологічний диспансер» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме: чіткого зазначення способу захисту свого порушеного права; викладення вимог окремо до кожного з відповідачів; зазначення ціни позову або уточнення змісту своїх вимог; надання доказів сплати судового збору або надання доказів відповідно до яких позивач звільняється від сплати судового збору.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 січня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не виконано в повному обсязі вимог ухвали місцевого суду від 27 грудня 2017 року.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 січня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не виконала у встановлений судом строк вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що вимоги суду першої інстанції про сплату судового збору не ґрунтуються на законі, оскільки відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»та з урахуванням предмету даного спору, вона звільнена від сплати судового збору. Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, вказаних порушень не врахував, справу по суті не розглянув, чим грубо порушив норми процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2018 року відкрито провадження у вказаній справи та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзив на касаційну скаргу не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-ІХ від 15 січня 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що у жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Кіровоградської обласної ради, Кіровоградської обласної державної адміністрації, Комунального закладу «Олександрійський наркологічний диспансер» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

У прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просила суд у порядку позовного провадження прийняти позовну заяву судом першої інстанції, скасувати ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.07.1017 року і ухвалити нове рішення, яким скасувати рішення у справі № 398/2273/14-ц за її позовом до КЗ «Наркологічний диспансер» про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з нововиявленими обставинами. Скасувати ухвалу від 22 грудня 2015 року та винести нове рішення, відшкодувати моральну шкоду на її користь від КЗ «Олександрійський наркологічний диспансер» у розмірі 10 000 грн.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 грудня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав невідповідності вимогам статей 119, 120 ЦПК України в редакції, чинній на момент подання позовної заяви, та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, а саме визначення позивачем способу захисту свого порушеного права; зазначення вимог щодо кожного із відповідачів; зазначення ціни позову, а також сплати судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди.

23 січня 2018 року від позивача ОСОБА_1 , на виконання вимог ухвали суду про усунення недоліків, надійшла заява про те, що вона знімає з розгляду вимогу щодо скасування рішення Олександрійського міськрайонного суду від 18 липня 2017 року та ухвали від 22 грудня 2015 року. Того ж дня ОСОБА_1 подала заяву з усуненнями недоліків указаних в ухвалі Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 грудня 2017 року. Що стосується сплати судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди, то ОСОБА_1 зазначила про те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 січня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 квітня 2018 року, позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Вимоги до позовної заяви ОСОБА_1 до суду були визначені статтею 119 ЦПК України в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом.

Вказаною нормою ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити, зокрема, ім`я (найменування) відповідачів, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв`язку, якщо такі відомі, зміст позовних вимог, ціну позову щодо вимог майнового характеру. Також встановлено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Частиною п`ятою статті 119 ЦПК України в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом, передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно із частиною першою статті 121 ЦПК України в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Відповідно до частини другої статті 121 ЦПК України в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Суд першої інстанції з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що позивач не виконала вимоги ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 грудня 2017 року про усунення недоліків, оскільки форма і зміст заяви, поданої ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали, не відповідала вимогам статті 119 ЦПК України в редакції, чинній на момент звернення ОСОБА_1 в суд з указаним позовом вперше (02 жовтня 2017 року). Крім того, зазначена заява не відповідала вимогам статті 175 ЦПК України в редакції, чинній на момент усунення ОСОБА_1 недоліків позовної заяви, зокрема, позивачем подано заяву замість позовної заяви; не вказано найменування відповідачів, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, зміст позовних вимог; не додано документ, що підтверджує сплату судового збору, або докази, що підтверджують звільнення її від такої сплати в частині вимог про відшкодування моральної шкоди.

При оцінці доводів касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 , як позивач не має сплачувати судовий збір за подання позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди з посиланням на пункт 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд врахував таке.

Судовий збір не повинен обмежувати право заявника на доступ до правосуддя, його розмір має бути розумним. Разом з цим судовий збір виконує роль обмежувального заходу, який попереджає подання необґрунтованих й безпідставних позовів та перенавантаження судів.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір»судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

Пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, позивачі у справах за вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях справ: за вимогами про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Предметом позову у цій справі є, зокрема майнові вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених частиною другою статті 121 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення позивача з позовом, для визнання неподаною та повернення позовної заяви позивачу у зв`язку із невиконанням ухвали суду в повному обсязі та несплатою судового збору за подання позовної заяви в частині вимог про відшкодування моральної шкоди.

При цьому судами правильно застосовано положення пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»та частини другої статті 121 ЦПК України в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ухвалені у справі судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині - без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 141, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко