Ухвала

02 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 464/1082/20

провадження № 61-15059ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 27 травня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року в частині залишення позовної заяви без руху у справі за позовом ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Первинної профспілкової організації Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, у якій просив поновити у члени профспілки та надати відповідь на заяву від 04 березня 2019 року щодо виключення з профспілки.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 27 травня 2020 року провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання поновити у члени профспілки закрито. В частині позовної вимоги про зобов`язання надати відповідь на заяву від 04 березня 2019 року позовну заяву залишено без руху та визначено позивачу строк для усунення недоліків (сплати судового збору) - десять днів з дня вручення повного тексту цієї ухвали.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 27 травня 2020 року залишено без змін.

12 жовтня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 27 травня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року.

Відповідно до частини першої та другої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. Скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову. У разі подання касаційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення чи постанови суду, суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

У пунктах 2 та 3 частини першої статті 389 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Системне тлумачення пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України та частини першої та другої статті 406 ЦПК України свідчить, що оскаржена ухвала Сихівського районного суду м. Львова від 27 травня 2020 року, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року в частині залишення позовної заяви без руху не підлягає оскарженню окремо від рішення чи постанови суду.

На підставі викладеного, згідно частини другої статті 406 ЦПК України, касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 27 травня 2020 року, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року в частині залишення позовної заяви без руху підлягає поверненню, у зв`язку з тим, що не підлягає оскарженню окремо від рішення чи постанови суду.

Керуючись статтями 260, 389, 406 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 27 травня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року в частині залишення позовної заяви без руху повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат