ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 березня 2020 року

м. Харків

справа № 638/7211/19

провадження № 22-ц/818/1263/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Овсяннікової А.І., Тичкової О.Ю.,

ім`я (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 року в складі судді Аркатової К.В.,

у с т а н о в и в:

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача на його користь: суму заборгованості в розмірі 5 000,00 доларів США; 13 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; 1 318,50 грн судового збору.

Позов мотивовано тим, що 30 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, на виконання умов якого він передав, а відповідач прийняв у позику грошову суму в розмірі 5 000,00 доларів США. На підтвердження факту отримання грошових коштів ОСОБА_2 власноруч написав розписку. 14 та 28 лютого 2019 року ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2 листи з вимогою про повернення боргу в термін до 15 березня 2019 року, однак вказані листи відповідачем отримані не були. Зазначає, що взяті на себе зобов`язання відповідачем не виконано, суму позики не повернуто.

26 листопада 2019 року ОСОБА_3 - представник ОСОБА_2 подав заперечення на позовну заяву, в яких просив у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити.

Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_2 виконав боргові зобов`язання перед ОСОБА_1 в повному обсязі, що може бути підтверджено аудіозаписами їх розмов та показами свідків.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 5 000,00 доларів США, з урахуванням сплаченої суми боргу в розмірі 3 000, 00 грн, 6 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу, 1 318 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 30 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, на виконання умов якого відповідач надав позивачу розписку, у якій зазначив усі істотні умови договору, а саме - грошову суму позики та валюту зобов`язання. ОСОБА_1 не оспорюється факт повернення ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 3 000,00 грн у 2017 році, однак в іншій частині відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань за договором позики, що є підставою для примусового стягнення із нього на користь позивача залишку суми боргу.

Оскільки кінцевої дати повернення боргу в розписці не зазначено, 14 та 28 лютого 2019 року позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення боргу в строк до 01 березня та 15 березня 2019 року, отже саме з цього часу необхідно обчислювати перебіг позовної давності. Позовну заяву до суду ОСОБА_1 подав в травні 2019 року, отже заявлене представником відповідача клопотання про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає.

27 грудня 2019 року ОСОБА_3 - представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі або направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 виконав боргові зобов`язання перед ОСОБА_1 в повному обсязі, що може бути підтверджено аудіозаписами їх розмов та показами свідків. Однак суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаному доказу та не допитав свідків на підтвердження цих обставин.

27 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального права, доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами з підстав, передбачених частиною першою статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що 30 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, на виконання умов якого він передав, а відповідач прийняв у позику грошову суму в розмірі 5 000,00 доларів США.

На підтвердження факту отримання грошових коштів ОСОБА_2 власноруч написав розписку, в якій зазначено усі істотні умови договору, а саме - грошову суму позики та валюту зобов`язання.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 підтвердив повернення ОСОБА_2 у 2017 році грошової суми в розмірі 3 000, 00 грн.

Частиною першою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Підставою позову у цій справі є невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення відповідачем коштів, отриманих на підставі розписки, тобто між сторонами виникли правовідносини позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано доказів про повернення частини боргу, а наявність у позивача боргової розписки підтверджує невиконання боржником взятих на себе зобов`язань. У зв`язку з цим аудіозаписи на флеш - накопичувачі та покази свідків не є належними та допустимими доказами на підтвердження виконання відповідачем боргових зобов`язань.

Згідно з статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до статті 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки у розписці не зазначено строк повернення коштів, борг має бути повернутий у порядку, встановленому частиною першою статті 1049 ЦК України, тобто протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це.

Встановивши, що 14 та 28 лютого 2019 року позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення боргу в строк до 01 березня та 15 березня 2019 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для застосування строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги про порушення правил підсудності не ґрунтуються на законі.

Згідно з вимогами частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана адреса територіально віднесена до Шевченківського адміністративного району міста, а справа підсудна Дзержинському районному суду м. Харкова.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2 - залишити без змін.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 30 березня 2020 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді А.І. Овсяннікова

О.Ю. Тичкова