Справа № 509/1372/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Сірман Г.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4

про усунення перешкод у користуванні власністю, визначення порядку користування квартирою та виселення,-

ВСТАНОВИВ:

21.03.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, визначення порядку користування квартирою та виселення, в обґрунтування якого зазначила, що вона, ОСОБА_1 , є спадкоємцем і власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 04.05.2018 року державним нотаріусом Овідіопольського районного округу Одеської області Кураловою Т.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 1-403.

Спадкоємцем іншої 1/2 частки Квартири є ОСОБА_2 .

Спадкодавцем даної Квартири є її мати - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з технічним паспортом на ОСОБА_7 , оформленим на ім`я її матері ОСОБА_6 дана Квартира розташована на першому поверсі двоповерхового будинку та складається з таких приміщень: три кімнати загальною житловою площею 38,89 кв.м., кухня - 6,29 кв.м., ванна кімната та вбиральня (поєднані) - 3,12 кв.м., коридор - 3,57 кв.м., передпокій - 2,60 кв.м., передпокій - 2,96 кв.м.

Загальна площа квартири - 60,82 кв.м.

Дві кімнати є ізольованими, третя - суміжна.

Вона та ОСОБА_2 не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою.

Так, ОСОБА_2 самовільно зайняла цю Квартиру разом із своєю сім`єю у складі 6 (шести) осіб, а саме:

- ОСОБА_2 , 1982 року народження;

- чоловік - ОСОБА_3 , 1980 року народження;

- донька - ОСОБА_8 , 2001 року народження;

- син - ОСОБА_9 , 2008 року народження;

- донька - ОСОБА_10 , 2008 року народження;

- мати - ОСОБА_4 , 1965 року народження.

При цьому ОСОБА_2 відмовляється надати їй ключі від вхідних дверей Квартири та чинить перешкоди у користуванні належною їй часткою Квартири, тривалий час не допускаючи її до Квартири.

На сьогоднішній день вона фактично позбавлена можливості користуватися та володіти своєю часткою у Квартирі, між нею та ОСОБА_2 як співвласниками цього нерухомого майна виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування цим майном.

Тому вона змушена звернутися до суду з вимогою встановити порядок користування Квартирою.

Квартира є спільною частковою власністю її та ОСОБА_2 .

У Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 028/2019 від 26.02.2019 року визначений розрахунок площі Квартири у відповідності до 1/2 часток кожного співвласника, а саме - кожному співвласнику належить загальної площі квартири: 60,82 х 1/2 = 30,41 кв.м., у тому числі:

- житлової площі: 42,28 кв.м. х 1/2 = 21,14 кв.м.;

- підсобної площі: 18,54 кв.м. х 1/2 = 9,27 кв.м.

При цьому існує три технічно можливих варіанта порядку користування приміщеннями Квартири співвласниками, і усі ці варіанти - з відступом від ідеальних часток.

На відміну від першого варіанта, який не потребує виконання додаткових робіт і створює співвідношення часток співвласників як 52/100 та 48/100, другий і третій варіанти потребують виконання будівельних робіт з перепланування та передбачають більш істотне відхилення від рівності часток співвласників, а саме:

- застосування другого варіанта створює співвідношення часток співвласників як 59/100 та 41/100;

- застосування третього варіанта - співвідношення 60/100 та 40/100.

Тому другий і третій варіанти є для неї неприйнятними.

Отже доцільно застосувати перший варіант, визначений експертом, який передбачає:

- першому співвласнику виділити в окреме користування житлову кімнату № 2 , площею 11,21 кв.м.;

- другому співвласнику виділити в окреме користування житлову кімнату № 3 площею 13,84 кв.м.;

- у спільному користуванні залишити решту приміщень: приміщення № 1 - житлове, площею 17,23 кв.м.; приміщення № 4 - передпокій, площею 2,96 кв.м.; приміщення № 5 - кухню, площею 6,29 кв.м.; приміщення № 6 - передпокій, площею 2,60 кв.м.; приміщення № 7 - коридор, площею 3,57 кв.м.; приміщення № 8 - ванну кімнату та вбиральню (поєднані), площею 3,12 кв.м.

У відповідності з цим варіантом вона готова отримати в окреме користування меншу житлову кімнату площею 11,21 кв. м, а ОСОБА_2 виділити більшу житлову кімнату площею 13,84 кв.м, що жодним чином не порушить житлових умов ОСОБА_2 .

Решту приміщень - залишити у загальному користуванні співвласників.

Самовільне вселення в Квартиру сім`ї ОСОБА_2 та чинення їй перешкод у користуванні належною їй часткою Квартири обмежує її право власності.

Ніяких угод про порядок користування Квартирою вона з ОСОБА_2 не укладала, згоди на вселення в Квартиру членів її сім`ї не надавала і тим більше не визначала житлове приміщення, яке вони можуть займати.

Користування сім`єю ОСОБА_2 усією Квартирою створює перешкоди у реалізації її прав як власника, який не може вільно користуватись Квартирою та проживати в ній.

Проживання сім`ї ОСОБА_2 порушує також норми забезпечення житлом.

Одиниця мінімально допустима норма забезпечення житлом становить 6 кв.м. житлової площі з розрахунку на одну особу.

Як вбачається експертного висновку, кожному співвласнику має належати 21,14 кв.м. житлової площі.

Оскільки належна ОСОБА_2 житлова площа в Квартирі становить лише 21,14 кв.м, на цій площі з додержанням мінімально допустимої норми забезпечення житлом може проживати лише 3 особи (6,0 кв. м х 3 = 18,0 кв.м).

У той час як для проживання сім`ї ОСОБА_2 у складі 6 осіб необхідно щонайменше 36,0 кв. м (6,0 кв.м х 6).

Отже, простий розрахунок свідчить, що сім`я ОСОБА_2 займає належну їй житлову площу.

Усі члени сім`ї ОСОБА_2 (у тому числі її син та дві доньки) старші за дев`ять років, що повністю унеможливлює проживання цієї сім`ї в Квартирі з дотриманням мінімально допустимих норм забезпечення житлом та вимог ст.50 ЖК України.

При цьому сім`я ОСОБА_2 забезпечена власним житлом, а саме - квартирою за адресою: АДРЕСА_4 , якою ця сім`я не користується, а здає в оренду стороннім особам без оформлення будь-якого договору найму та сплати податків.

Її інтереси та можливість мого проживання в Квартирі з дотриманням наведених вище вимог житлового законодавства Відповідачами абсолютно не враховані.

03.02.2019 року вона звернулася за захистом своїх прав до Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, але поліція не вжила жодних заходів з відновлення її прав і до цього часу не надала відповіді на її заяву.

З огляду на те, що Відповідачі добровільно відмовляються звільнити Квартиру, вона вимушена просити суд про їх виселення.

Оскільки Відповідач 2 та Відповідач 3 не є власниками житла, незаконно займають Квартиру і вона не надавала згоди на їх вселення та проживання, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

З огляду на викладене, з посиланням на ст.41 Конституції України, ст.ст.15, 319, 321, 355, 356, 358, 391, 405 ЦК України, ст.ст.155, 156 ЖК України, вона просить суд:

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

- у користування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , виділити житлову кімнату площею 11,21 кв. м;

- у користування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , виділити житлову кімнату площею 13,84 кв.м;

- у загальному користуванні залишити: житлову кімнату площею 17,23 кв.м; передпокій площею 2,96 кв.м; кухню площею 6,29 кв.м; передпокій площею 2,60 кв.м; коридор площею 3,57 кв.м; ванну кімнату та вбиральню (поєднані) площею 3,12 кв.м.

Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) не чинити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Визнати такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , та виселити з цієї квартири: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Стягнути з Відповідачів на користь Позивача суму судових витрат.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача та відповідачі позовні вимоги визнали частково, в частині встановлення порядку користування квартирою проти задоволення не заперечують, проти задоволення решти позовних вимог заперечують, пояснивши при цьому, що вони жодним чином не чинять перешкод у користуванні позивачем квартирою, а члени сім`ї ОСОБА_2 проживають на її частці квартири і за її згодою.

Заслухавши пояснення сторін, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є спадкоємцем і власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 04.05.2018 року державним нотаріусом Овідіопольського районного округу Одеської області Кураловою Т.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 1-403.

Спадкоємцем іншої 1/2 частки Квартири є ОСОБА_2 .

Спадкодавцем даної ОСОБА_7 є мати позивача - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з технічним паспортом на ОСОБА_7 , оформленим на ім`я її матері ОСОБА_6 дана Квартира розташована на першому поверсі двоповерхового будинку та складається з таких приміщень: три кімнати загальною житловою площею 38,89 кв.м., кухня - 6,29 кв.м., ванна кімната та вбиральня (поєднані) - 3,12 кв.м., коридор - 3,57 кв.м., передпокій - 2,60 кв.м., передпокій - 2,96 кв.м.

Загальна площа квартири - 60,82 кв.м.

Дві кімнати є ізольованими, третя - суміжна.

Згідно до частин 1, 3 статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 34.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Квартира є спільною частковою власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 028/2019 від 26.02.2019 року визначений розрахунок площі Квартири у відповідності до 1/2 часток кожного співвласника, а саме - кожному співвласнику належить загальної площі квартири: 60,82 х 1/2 = 30,41 кв.м., у тому числі:

- житлової площі: 42,28 кв.м. х 1/2 = 21,14 кв.м.;

- підсобної площі: 18,54 кв.м. х 1/2 = 9,27 кв.м.

При цьому існує три технічно можливих варіанта порядку користування приміщеннями Квартири співвласниками, і усі ці варіанти - з відступом від ідеальних часток.

На відміну від першого варіанта, який не потребує виконання додаткових робіт і створює співвідношення часток співвласників як 52/100 та 48/100, другий і третій варіанти потребують виконання будівельних робіт з перепланування та передбачають більш істотне відхилення від рівності часток співвласників, а саме:

- застосування другого варіанта створює співвідношення часток співвласників як 59/100 та 41/100;

- застосування третього варіанта - співвідношення 60/100 та 40/100.

З огляду на викладене суд вважає доцільним застосувати перший варіант, визначений експертом, який передбачає:

- першому співвласнику виділити в окреме користування житлову кімнату № 2 , площею 11,21 кв.м.;

- другому співвласнику виділити в окреме користування житлову кімнату № 3 площею 13,84 кв.м.;

- у спільному користуванні залишити решту приміщень: приміщення № 1 - житлове, площею 17,23 кв.м.; приміщення № 4 - передпокій, площею 2,96 кв.м.; приміщення № 5 - кухню, площею 6,29 кв.м.; приміщення № 6 - передпокій, площею 2,60 кв.м.; приміщення № 7 - коридор, площею 3,57 кв.м.; приміщення № 8 - ванну кімнату та вбиральню (поєднані), площею 3,12 кв.м.

При цьому суд враховую, що позивач сама запропонувала такий порядок встановлення порядку користування квартирою, а відповідач проти цього не заперечує.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги позивача про встановлення порядку користування квартирою.

Що стосується позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення, суд вважає їх такими, що задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Як передбачено ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно з вимогами ч.ч.1-4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В свою чергу ст.ст.78-80 ЦПК України передбачають, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачем суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідачі перешкоджають у користуванні позивачем квартирою, в зв`язку з чим правові підстави для задоволення вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою відсутні і у її задоволенні слід відмовити.

Також слід відмовити і у задоволенні вимоги про виселення, оскільки як і зазначає позивач, вона з відповідачем ОСОБА_2 є співвласниками, а відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають у квартирі зі згоди ОСОБА_2 .

З урахуванням того, що судом задовольняється одна позовна вимога із трьох заявлених, то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в сумі 1768,40 грн.

Керуючись ст.ст.12, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

- у користування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , виділити житлову кімнату площею 11,21 кв. м;

- у користування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , виділити житлову кімнату площею 13,84 кв.м;

- у загальному користуванні залишити: житлову кімнату площею 17,23 кв.м; передпокій площею 2,96 кв.м; кухню площею 6,29 кв.м; передпокій площею 2,60 кв.м; коридор площею 3,57 кв.м; ванну кімнату та вбиральню (поєднані) площею 3,12 кв.м.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь позивача ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судові витрати в сумі 1768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково в строки визначені ст.354 ЦПК України до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 ч.1 Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Овідіопольський районний суд Одеської області.

Повне рішення складено 03.06.2020 року.

Суддя А.І.Бочаров