Справа 688/2181/19
№ 2/688/34/20
Рішення

Іменем України

18 лютого 2020 року м.Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі:

головуючої-судді Мазур Н.В.,

за участю: секретаря судового засідання Березенської Н.О.,

представника позивача - адвоката Підопригори Р.Б.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Янцеловського М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Шепетівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою, суд

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою, обґрунтовуючи його тим, що їй на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 належить 11/20 часток житлового будинку з відповідними господарськими будівлями, що по АДРЕСА_1 . Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.04.2019 року після смерті батька ОСОБА_4 їй належить ще 3/20 частини даного будинковолодіння, отже вона є власником 14/20 частин даного будинковолодіння. Відповідачу ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом належить 6/20 частин даного будинковолодіння. Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,71 га, яка виділена бувшим власникам у користування рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради №210 від 09.06.1976 року. Між нею та відповідачем тривалий час виникає спір про порядок користування, володіння будинком, та земельною ділянкою. Просить провести поділ жилого будинку АДРЕСА_1 відповідно до часток у праві власності його власників, виділити їй внатурі 14/20 часкок вказаного будинку, відповідачу залишити - 6/20 часток вказаного будинку, та встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до часток у будинковолодінні та визначеного будівельно-технічною експертизою.

Ухвалою судді Шепетівського міськрайонного суду від 12.06.2019 року відкрито загальне позовне провадження.

26 червня 2019 року відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що на його думку вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, стверджує, що між ним та відповідачем не має спорів щодо користування будинком та земельною ділянкою, оскільки він успадкував дане житло лише 19.04.2019 року, ним не користується, позивач у даному будинку не проживає, але не заперечує щодо встановлення порядку користування цим майном, позов не визнає, просив у його задоволенні відмовити.

Ухвалою суду від 16.07.2019 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_5 призначено будівельно-технічну експертизу для визначення можливих варіантів розподілу даного будинковолодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 13 січня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 , не подавши заяви в підготовчому судовому засіданні про зміну позовних вимог, просив припинити право відповідача на частку у спільному майні, оскільки спірний будинок відповідно до ідеальних часток, належних їм, є неподільним, частка останнього є незначною, та таке припинення не завдасть шкоди відповідачу, оскільки останній проживає у будинку дружини, який вона успадкувала, та зазначив, що вартість частки відповідача, яка встановлена будівельно-технічною експертизою, - 41040 грн. позивачем внесено на депозитний рахунок суду 26.12.2019 року. Крім того, зазначив, що позивач категорично не погоджується на збільшення частки відповідача у будинку та отримання від останнього компенсації в сумі 18850 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача судові витрати у справі, які складаються з судового збору в сумі 1549 грн.09 коп., витрат за проведення експертизи в сумі 10000 грн., та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16692 грн.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що не згідні варіантом вирішення спору, запропонованим представником позивача, оскільки не вважають частку відповідача 6/20, у спільній частковій власності з позивачем, незначною, фактично його частка становить 1/3 частину будинковолодіння, дана власність у відповідача є єдиною, іншого житла останній немає, в даний час винаймає житло, з дружиною ОСОБА_7 шлюб розірвано 09.01.2019 року, вважають, що припинення права на частку майна завдасть останньому значної шкоди. Проте, останні погоджуються на другий варіант розподілу спірного будинку, відповідно до якого відповідач погоджується сплатити позивачу 18850 грн. за збільшення його частки.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_8 на праві власності належить 14/20 часток будинковолодіння АДРЕСА_1 (11/20 часток відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.05.2013 року та 3/20 часток відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.04.2019 року), а 6/20 частин вищезазначеного будинковолодіння належить відповідачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.04.2019 року. Спірний будинок розділений та має два окремих входи.

Між сторонами виник спір щодо володіння та користування відповідачем зазначеними 6/20 частинами жилого будинку, що належить відповідачу, оскільки як пояснив представник позивача, останній користується набагато більшою частиною будинку, ніж має на це право.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №02-121/10 від 29.09.2019 року, ринкова вартість будинковолодіння АДРЕСА_1 становить 136800 грн . Вараінт 1 : даний будинок відповідно до ідеальних часток є неподільним, оскільки частка відповідача ОСОБА_1 становить 23,46 кв.м., що менше мінімальної норми однокімнатної квартири і не дозволяє виділити в натурі у відповідності до його частки у спільній частковій власності, відокремлену квартиру з самостійним виходом не менше 30 кв.м., а тому йому необхідно призначити компенсацію в сумі 41040 грн., для відшкодування у разі припинення судом його права на частку у спільній частковій власності на дане будинковолодіння. Варіант - 2: розподіл даного будинковолодіння, відповідно до фактичного розподілу (який вже існує) на дві квартири, площа яких є більше 30 кв.м., що відповідає нормам ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», розподіл можливий. ОСОБА_1 підлягає виділу 44/100 частки даного житлового будинку, що складається з квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 34,9 кв.м., що становить 9/20 частин житлового будинку та літню кухню з прибудовою, всього загальною вартістю 59889 грн.73 коп. ОСОБА_2 виділити 56/100 частин будинковолодіння, які складаються з квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 43,3 кв.м., що становить 11/20 частин житлового будинку, сарай «Б» з погребом «Д», сарай «В», всього загальною власністю 76910 грн.18 коп. За зменшення реальної частки ОСОБА_2 від ідеальної, їй необхідно призначити грошову компенсацію - 18850 грн. Крім того, експертом відповідно до другого варіанту розподілу житлового будинку визначено можливий варіант користування земельною ділянкою.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні права спільної часткової власності, мають рівні права.

Вимогами статті 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до частини другої статті 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, лише за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

У пункті 43 Постанови Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17 зроблено висновок, що стаття 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3). Закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини 1статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням викладеного суд не може погодитись з доводами позивача про те, що частка відповідача ОСОБА_1 є незначною, та вважає, що позивачем та її представником не надано доказів того, що припинення права власності на належну відповідачу частку у майні, не завдасть істотної шкоди його інтересам, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність обставин, за наявності яких можливе припинення права особи на частку у спільному майні, а наведені вище обставини свідчать про те, що припинення права власності відповідача на належну їй частину спірного житла завдасть істотної шкоди його інтересам.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву (частини 1-3 ст.83ЦПК України).

Крім того, суд вважає, що відсутність технічної можливості реального поділу об`єкта нерухомого майна, не є безумовною підставою для припинення права власності власника на відповідну частку майна, а допускається лише за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї і, що така шкода не буде істотною.

У даній справі судом встановлено істотність шкоди, яка може бути завдана відповідачу припиненням його частки у спільному майні, яка є єдиною його власністю та житлом.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки немає достатніх правових підстав для припинення права власності ОСОБА_1 на належні йому 6/20 часток в праві спільної часткової власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Крім того, враховуючи вищевикладене, суд знаходить також відмовити у позові в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, оскільки встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка була надана бувшим власникам житлового будинку у безстрокове користування для будівництва та обслуговування житлового будинку можливе лише при проведенні виділу частки будинковолодіння, яке є у спільній частковій власності.

Оскільки, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, внесені позивачем на депозитний рахунок суду згідно квитанції № ПН2209904 від 26.12.2019 року грошові кошти в сумі 4140 грн. підлягають поверненню судом ОСОБА_2 .

На підставі ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд знаходить за необхідне витрати позивача пов`язані зі сплатою судового збору, з оплатою вартості проведення експертизи та за надання адвокатом правничої допомоги, покласти на самого позивача.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою - відмовити.

Повернути ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , кошти в сумі 41040 грн., внесені на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області по квитанції №ПН2209904 від 26.12.2019 року номер рахунку - 6581, банк отримувача - Казначейська служба України м.Київ, код отримувача - 26293548, код банку отримувача - 820172.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в Хмельницький апеляційний суд через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення виготовлено 25 лютого 2020 року.

Суддя: Н.В.Мазур