Провадження № 2/761/6671/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Макаренко І.О., розглянувши справу за позовом керівника Київської місцевої прокуратури №10 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права, визнання спадщини відумерлою та витребування майна,

встановив:

Керівник Київської місцевої прокуратури №10 в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до змісту позовних вимог позивач просить суд: скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 , оформлену записом, вчиненим 14.06.2018 державним реєстратором Державного підприємства «Сетам» Лещуком А.О. за №26662403 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 , оформлену записом, вчиненим 08.01.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є.А. за №29787278 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати спадщину, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_3 та складається з квартири АДРЕСА_1 відумерлою та передати спадкове майно у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради; витребувати від ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 120,5 кв. м., житловою площею 72,9 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

У своїх вимогах позивач посилається на те, що титульним володільцем квартири АДРЕСА_1 є територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради. Обставину належності територіальній громаді міста Києва позивач обґрунтовує наступним.

Згідно із довідкою Житлобудівельного кооперативу «Науковий робітник» від 27.05.1992, первинна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 була проведена за ОСОБА_3 .

Відповідно до актового запису про смерть відділу державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві №7140 від 24.04.2018, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 80 років.

Як вбачається з листів Шевченківського районного в місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 05.10.2019 та Печерського районного в місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 08.11.2019, в архіві відділу відсутні актові записи щодо народження дітей, братів, сестер, дідів, бабів щодо ОСОБА_3 , окрім актового запису про шлюб №104 від 10.03.1972 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та актового запису про смерть №3665 від 21.02.2006 на ОСОБА_4 . Таким чином, у зв`язку з відсутністю близьких та родичів, які можуть бути спадкоємцями ОСОБА_3 , квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 120,5 кв. м., житловою площею 72,9 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 має бути визнана відумерлою спадщиною та перейти у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради.

Разом з цим, Київською місцевою прокуратурою №10 здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000031, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.02.2019 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Обгрунтовуючи право на звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради, керівник Київської місцевої прокуратури №10 посилався на те, що в даному випадку, порушення інтересів держави полягає в тому, що квартира АДРЕСА_1 , право на яку, відповідно до закону, належить територіальній громаді м. Києва, незаконно привласнена фізичними особами.

Разом з тим, зазначає, що незаконне заволодіння квартирою фізичними особами, позбавляє Київську міську раду ефективно та виключно в інтересах територіальної громади реалізувати конституційні права громадян на набуття права власності на вказану квартиру, чим завдається шкода державі.

Аналізуючи зміст заявлених позовних вимог Київської місцевої прокуратури №10 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , можна зробити висновок про те, що в даному позові керівник Київської місцевої прокуратури №10 інформує про вже фактично прийняте ним рішення про звернення до суду з цим позовом, при цьому ніяким чином не вбачається, що дані позовні вимоги пред`явлені прокурором через те, що Київська міська рада не може самостійно захистити інтереси територіальної громади.

Частиною 2 статті 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка, зокрема, здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Разом з тим, ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Аналіз ч.ч.3,4 ст. 56 ЦПК України у взаємозв`язку з ч.3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що участь прокурора в судовому процесі у цивільних справах стає можливою за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтвердження відсутності такого органу.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обгрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2020 року у справі № 201/12925/17 (провадження № 61-2178св19) висловила наступну правову позицію:

«76. Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

77. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

78. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

79. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

80. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

81. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

82. Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва».

Отже, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99, з`ясовуючи зміст поняття «інтереси держави», суд висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Звертаючись до суду з позовом, керівник Київської місцевої прокуратури №10 не з`ясував причин, які перешкоджають Київській міській раді самостійно захистити інтереси територіальної громади, які збігаються з інтересами держави, та не повідомив про них суду, відтак, не підтвердив підстав для представництва інтересів держави, таким чином, у справі не було передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави. Крім цього, з матеріалів позовної заяви не вбачається підтвердження дотримання прокурором вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" при зверненні до суду в інтересах інших осіб, а саме: відсутність письмового повідомлення осіб, в інтересах яких пред`явлено позов про наміри подання такого позову.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадку коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Враховуючи викладене, заява підлягає поверненню особі, яка її подала.

На підставі викладеного, керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Позовну заяву керівника Київської місцевої прокуратури №10 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права, визнання спадщини відумерлою та витребування майна, повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: