Єдиний унікальний номер справи 235/7650/19
Номер провадження 2/235/194/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Клікунової А. С.,

за участю секретаря судового засідання: Фоміної Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Покровськ Донецької області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі (нарахованої, але не виплаченої при звільненні), -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 5903,34 гривні, за квітень 2017 року в сумі 3770,49 гривень, за травень 2017 року в сумі 5024,93 гривні, а всього 14698,76 гривень та допустити негайне виконання судового рішення в межах місячної суми стягнення (встановленого окладу) в сумі 5552,00 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», 04.05.2017 року звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. На день звільнення позивачу нарахована, але не виплачена заробітна плата за березень травень 2017 року в загальному розмірі 14 698,76 гривень (згідно розрахункових листів (табуляграми), видані ВП ШЧ Донецьк СП «ДДЗП» філії «Дон.зал. ПАТ УЗ»). З часу припинення трудових відносин, в супереч ст. 116 КЗпП України, позивачу не надано остаточного розрахунку, що й зумовило ОСОБА_1 звернутися до суду за захистом порушених прав спосіб стягнення заборгованості по заробітній платі (а.с. 1 3).

Ухвалою суду від 01.11.2019 року порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді); розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 15).

20.01.2020 року АТ «Українська залізниця» на позовну заяву, в порядку ст. 278 ЦПК України, подано відзив з викладенням таких заперечень проти заявлених ОСОБА_1 вимог. Так, Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей. У зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів АТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема, у м. Донецьк з 20.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю (за даним фактом порушено кримінальне провадження за ознаками ст. 341 КК України). Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, в тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року засвідчено унеможливлення виконання АТ «Укрзалізниця» обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого випливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) при здійсненні господарської діяльності на території непідконтрольній українській владі (м. Донецьк). Терористична загроза та загроза територіальній цілісності України є надзвичайними, непередбачуваними, невідворотними обставинами, що унеможливлювали виконання відповідачем зобов`язань згідно ст. ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України. Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу. Через захоплення підприємства невідомими особами, внаслідок злочинних дій третіх осіб після 20.03.2017 року унеможливилось виконання АТ «Укрзалізниця» обов`язків перед позивачем за трудовим договором. За позицією відповідача, до спірних трудових відносин, врегульованих ст. ст. 116, 117 КЗпП України, підлягає застосування стаття 617 ЦК України, положенням якої передбачено звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, яке сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Роботодавець при звільненні працівників повинен провести розрахунок в день звільнення за умови: 1) виконання працівником своїх функціональних обов`язків, що має бути підтверджено лише документами з первинного обліку праці та заробітної плати; 2) провадження мережі господарської діяльності. Втрата контролю і доступу АТ «Укрзалізниця» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходяться на території м. Донецьк, в тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звіту, що подавалися до контролюючих органів, та припинення провадження господарською діяльністю, - з 20.03.2017 року знівелювала можливість відповідача виконувати трудові зобов`язання перед працівниками. Згідно п. 8 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердж. наказом Міністерства фінансів України № 879 від 02.08.2014 року підприємства, що знаходяться на тимчасово окупованій території та / або на території проведення антитерористичної операції проводять інвентаризацію коли стане можливим забезпечити безпечний та безперешкодний доступ уповноважених осіб до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, в яких відображені зобов`язання та власний капітал цих підприємств. АТ «Укрзалізниця», не визнаючи наявність заборгованості перед ОСОБА_1 за спірний період з березня травень 2017 року, одночасно зазначається, що позивачу нараховано заробітну плату за першу половину березня 2017 року в сумі 2088,39 гривень, яку фактично позивачем отримано 18.09.2017 року через касу підприємства у м. Лиман Донецької області. За вказаних обставин, в позові АТ «Українська залізниця» просить відмовити (а.с. 23 30).

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України.

Позивачем ОСОБА_1 , в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, надіслано на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в її відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє.

Представник відповідача АТ «Українська залізниця» Малиновський М.А. (уповноважений довіреністю) у відзиві на позовну заяву окремо зазначив об`єктивну неможливість особистої участі в судових засіданнях, тому просить розглянути справу в його відсутність та ухвалити рішення про відмову в заявлених вимогах з урахуванням долучених до матеріалів справи письмових пояснень (заперечень).

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні правовідносини.

З трудової книжки ОСОБА_1 серійний номер НОМЕР_1 вбачається здійснення таких записів про трудову діяльність:

- 01.08.2001 року: прийнята на посаду електромеханіка ділянки автоматичного телефонного зв`язку Донецької дистанції сигналізації та зв`язку Донецької залізниці;

- 10.08.2006 року: переведена електромеханіком цеху автоматичної дальнього та місцевого зв`язку;

- 01.01.2008 року: Донецька дистанція сигналізації та зв`язку Донецької залізниці у зв`язку з реорганізацією перейменована в Донецьку дистанцію зв`язку Державного підприємства «Донецька залізниця»,

- 01.07.2009 року: переведена електромеханіком дільниці з обслуговування пристроїв автоматичного телефонного зв`язку;

- 08.07.2016 року: Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»;

- 08.07.2016 року: Донецька дистанція зв`язку «Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Донецька дистанція зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»;

- 04.05.2017 року: звільнена за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 5 6).

Факт перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця» не оспорюється, є доведеним, документально підтвердженим, останній запис в трудовій книжці позивача про звільнення зроблений на підставі наказу № 71/ос від 04.05.2017 року, засвідчений підписом помічника начальника з кадрових питань та печаткою відділу кадрів Донецької структурного підрозділу дирекції залізничних перевезень ПАТ «Укрзалізниця».

За таких обставин, оскільки сторони перебували у трудових відносинах, - позивач ОСОБА_1 вважає, що спірний період часу з березня 2017 року по 04.05.2017 року вона мала правомірні та законні очікування на оплату своєї праці.

Відповідач АТ «Укрзалізниця» зазначає, що факт звільнення позивача 04.05.2017 року не може бути підставою для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки відповідно до частини першої ст. 94 КЗпП України, статті 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з АТ «Українська залізниця» належних при звільненні виплат (заборгованості із заробітної плати), - суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 55 Конституції України кожен має право будь якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Працівники мають на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством (ст. 2 КЗпП України).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності.

За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03.05.1996 року, ратифікованої Законом України від 14.09.2006 року усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно правового висновку, який викладено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.01.2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Спірні відносини між сторонами виникли з підстав того, що при звільненні позивача ОСОБА_1 розрахунок з нею не проведено.

Про надання відомостей щодо нарахованої і виплаченої зарплати вказано в ст. 110 КЗпП і ст. 30 Закону України «Про оплату праці» - при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Позивачем в обґрунтування своїх вимог надано розрахункові листи (табуляграми), які видані ВП ШЧ Донецьк СА «ДДПЗ» філії «Дон. Зал.» ПАЗ УЗ (ідентифікаційний ) а.с 7.

Згідно розрахунків (табуляграм) заробітної плати ОСОБА_1 :

- за березень 2017 року: нараховано 5903,34 гривень (оплата почасових 3016,69 гривень, вечірні 102,70 гривень, робота в святкові дні 100,00 гривень, робота в ніч 487,81 гривень, вислуга 754,17 гривень, оплата простоїв 1005,61 гривень, заохочувальні виплати 300,00 гривень, матеріальна допомога 107,99 гривень), сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого 4694,24 гривень;

- за квітень 2017 року: нараховано 3770,49 гривень (оплата простоїв 3701,52 гривень, матеріальна допомога 68,97 гривень), сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого 2998,24 гривень;

- за травень 2017 року: нараховано 5024,93 гривень (компенсація за невикористану відпустку 4397,56 гривень, оплата простоїв 535,44 гривень, матеріальна допомога 91,93 гривень), сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого 4045,06 гривень.

Суд звертає увагу, що відповідачем АТ «Українська залізниця» не оспорено дійсність вказаних розрахункових листів (табуляграм), не надано доказів, які б спростовували або ставили під сумність ці документи.

В листі Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» № 39 від 13.01.2020 року зазначено наступну інформацію стосовно виплати ОСОБА_1 належних сум при звільненні: - заробітна плата з вже здійсненим утриманням податків та зборів за період з 01.01.2017 року по 28.02.2017 року у розмірі 10064,12 гривень перерахована на розрахунковий рахунок позивача № НОМЕР_2 у АБ «Експрес банк України»; - за період з 01.03.2017 року по 15.03.2017 року позивачу нарахована заробітна плата з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів у сумі 2088,39 гривень, яка 18.09.2017 року отримана у касі Дирекції м. Лиман; - Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеки України» припинено переміщення вантажів згідно із законодавством України, припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного та автомобільного сполучення; з 16.03.2017 року від бухгалтерії виробничого підрозділу «Донецька дистанція сигналізації та зв`язку» у м. Донецьк до Дирекції у м. Лиман не надходили оригінали документів для нарахування та виплати заробітної плати, табелі обліку робочого часу з відмітками про фактично відпрацьований час, оригінал особової картки форми П-2, оригінали внутрішніх наказів (розпоряджень) та інше, тому не має можливості надати табель обліку робочого часу, довідку про суму заробітної плати з розшифруванням за видами виплат, розмірами і підставами відрахувань та сумами заробітної плати, що підлягає виплаті при звільненні за кожен місяць окремо, довідку про розмір компенсації за невикористану відпустку при звільненні, довіку про будь-які інші належні при звільненні виплати; станом на день звільнення позивача заборгованість з виплати заробітної плати за період з січень травень 2017 року відсутня (а.с. 50 51).

З довідки Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» № 39/2 від 13.01.2020 року вбачається, що позивачу ОСОБА_1 :

- в січні 2017 року нарахована заробітна плата в сумі 6437,50 гривень, фактична кількість відпрацьованих годин 106, сума до видачі після утримань 5118,98 гривень;

- в лютому 2017 року нарахована заробітна плата в сумі 6218,88 гривень, фактична кількість відпрацьованих годин 152, сума до видачі після утримань 4945,14 гривень;

- в березні 2017 року нарахована заробітна плата в сумі 2626,30 гривень, фактична кількість відпрацьованих годин 71, сума до видачі після утримань 2088,39 гривень,

- за квітень - травень 2017 року заробітна плата не нарахована, кількість фактично відпрацьованих годин 0 (а.с. 52).

Суд звертає увагу, що довідка про доходи № 39/2 від 13.01.2020 року видана відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», згідно пунктів 3, 4 якого не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження оплата простою, компенсація за невикористані дні відпустки, матеріальна допомога, що є предметом позову у даній справі. За таких обставин, довідкою № 39/2 від 13.01.2020 року не спростовуються відомості розрахункових листів (табуляграм) про нарахування позивачу оплати простою, матеріальної допомоги, компенсацію за невикористану відпустку.

Згідно відзиву на позовну заяву відповідач АТ «Українська залізниця» не оспорює той факт, що при звільненні позивача ОСОБА_1 розрахунок з нею не проведено, при цьому зазначено, що підтвердження заборгованості по заробітній платі ускладнюється відсутністю первинної бухгалтерської документації, оскільки безпосередньо регіональна філія "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" знаходиться у м. Лиман Донецької області, а фактичне місце роботи позивача знаходилося у м. Донецьк Донецької області, тобто на непідконтрольній території, на якій проводиться антитерористична операція.

Суд відхиляє посилання АТ «Українська залізниця» на відсутність первинної документації як підставу для відмови у нарахуванні заробітної плати, та виплати, проведенні остаточного розрахунку при звільненні, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить саме на працедавцеві, а не на працівникові. Отже, обмеження підприємства в доступі до первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Такий висновок узгоджується з положенням чинного законодавства. Так, відповідно до частини 2 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Крім того, згідно правового висновку Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року по справі № 243/5469/17 (провадження № 61-94св17) відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже відсутність у первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати заробітної плати.

Доводи відповідача про те, що остаточний розрахунок з позивачем ускладнила та обставина, що фактичне місце роботи позивача виробничий підрозділ «Донецька дистанція сигналізації та зв`язку» знаходиться на непідконтрольній території, а саме в м. Донецьк Донецької області також не заслуговують на увагу.

Так, Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст. 47, ст. 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.

Більш того, суд звертає увагу, що відповідач АТ «Українська залізниця» посилається на відсутність доступу до документації підприємства (кадрової, первинної, бухгалтерської тощо) з 20.03.2017 року у зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих документів, розташованих у м. Донецьку, однак загальновідомо, що антитерористична операція, згідно з положеннями Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпочата з 14.04.2014 року та не завершена (наразі здійснюється Операція об`єднаних сил). З вказаного вбачається, що відповідачем після визначення м. Донецьк непідконтрольною територією України продовжено ведення господарської діяльності та ОСОБА_1 як працівнику (електромеханік) виробничого підрозділу «Донецька дистанція сигналізації та зв`язку» продовжувалося нарахування заробітної плати, спірні трудові відносини виникли лише в період з березня травня 2017 року.

Суд відхиляє також позицію АТ «Українська залізниця» щодо застосування до спірних відносин положення стаття 617 ЦК України, та звільнення від обов`язку виплатити на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, з огляду на те, що науково-правовим висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року зафіксовано відсутність вини роботодавця у не проведені при звільненні остаточного розрахунку, оскільки невиконання обов`язків передбачених трудовим законодавством викликано обставинами непереборної сили.

Так, відповідно до науково-правового висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк; господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб; майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб; фактично товариством втрачено контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників; початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року; унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо; ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором (а.с. 33-49).

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" встановлено, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Проте заробітна плата в розумінні норм ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці» не є відповідальністю за порушення строків виконання зобов`язань, це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні встановлена статтею 117 КЗпП України, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тобто, форс-мажорні обставини відповідно до науково-правового висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року можуть свідчити про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, та можуть бути підставою для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Разом з тим, заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (стаття 113 КЗпП), компенсація за невикористані дні щорічної відпустки (статті 83 КЗпП) не є відповідальністю за порушення строків розрахунку при звільненні, та жодним нормативно-правовим актом про працю не передбачено умови, підстави для ухилення роботодавця від обов`язку заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці.

Суд, враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що АТ «Українська залізниця» не доведено факт проведення відповідно до ст. 116 КЗпП України повного розрахунку після звільнення, - приходить до переконання, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач ОСОБА_1 надала розрахунки (табуляграми), згідно яких АТ «Українська залізниця» нарахована заробітна плата: за березень 2017 року 5903,34 гривень, за квітень 2017 року 3770,49 гривень, за травень 2017 року 5024,93 гривень (суми вказано без утримання податку з доходу та інших платежів).

Відповідачем АТ «Українська залізниця» надано відомості про нарахування позивачу заробітної плати за першу половину березня 2017 року (з 1 по 15 число) в сумі 2626,30 гривень (довідка про доходи № 39/2 від 13.01.2020 року). Згідно видаткового касового ордеру № 2215 від 18.09.2017 року позивач ОСОБА_1 особисто отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року в сумі 2088,39 гривень з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів (а.с. 53). Заперечень проти часткової виплати відповідачем заробітної плати за спірний період позивачем не надано.

Крім того, судом витребувано з публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» архівну виписку по зарплатному картковому рахунку № НОМЕР_3 , відкритому в «Експрес Банку» (правонаступником якого є ПАТ «АКБ «Індустріалбанк») на ім`я ОСОБА_1 про всі зарахування грошових коштів з вказівкою джерела надходження за період з березня 2017 року по лютий 2020 року включно. Дані про інші виплати нарахованої заробітної плати (за березень травень 2017 року) судом під час розгляду справи не встановлено (виписка по рахунку з 01.03.2017 року по 21.09.2018 року (дата закриття) а.с. 67, 68).

З урахуванням вищевикладеного, стягненню підлягає заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 12072,46 гривень, в тому числі: за березень 2017 року - 3277,04 гривень (5903,34 грн. 2626,30 грн.); за квітень 2017 року 3770,49 гривень, за травень 2017 року 5024,93 гривень.

Згідно з абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів з присудженої рішенням суду до стягнення заробітної плати.

За змістом ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач ОСОБА_1 на підставі пільг відповідно п. 1 частини 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" при подачі позову державне мито не сплатила.

Згідно п.п 1 п. 1 частини 2, частини 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Датою подачі позову є 30.10.2019 року. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2019 року складає 1921 гривні. Тобто, з позовної заяви про стягнення заборгованості по заробітній платі в заявленому розмірі 14698,76 гривень підлягав сплаті судовий збір в сумі 768,40 гривень (в мінімальному розмірі).

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, вказане, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов ОСОБА_1 задоволено частково на суму 12072,46 гривень, тобто на 82 % від заявлених вимог (14698,76 / 12072,46 * 100 %), тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача в дохід держави дорівнює 630,09 гривень (768,40 * 82 / 100).

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 47, 83, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 9, 263, 617 ЦК України, керуючись ст. ст. 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі (нарахованої, але не виплаченої при звільненні) задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень травень 2017 року в загальній сумі 12 072 (дванадцять тисяч сімдесят дві) гривні 46 копійок (сума визначена без урахування прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів).

В решті позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заробітної плати в межах місячного платежу за травень 2017 року в сумі 5 024 (п`ять тисяч двадцять чотири) гривні 93 копійки (сума визначена без урахування прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів).

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у розмірі 630 (шістсот тридцять гривень) 09 копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 354, 355 ЦПК України та, відповідно п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, - до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення суду 24.03.2020 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», , адреса місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5

Суддя: