РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9229/19

пр. № 2/759/769/20

13 березня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого- судді Петренко Н.О.

за участі секретаря судових засідань Грень О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

свідка ОСОБА_4

свідка ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації (03115, м. Київ, пр. Перемоги, 97) про визнання права користування жилим приміщенням, визнання членом сім`ї наймача, встановлення факту спільного проживання ,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив з урахуванням уточнених позовним вимог визнати за ним право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 ; визнати його членом сім`ї наймача вказаної квартири; встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у період із серпня 2003 року по 05.08.2011р.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що позивач з серпня 2003 року проживав однією сім`єю разом із своїм батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у квартирі АДРЕСА_2 . Разом вони вели спільне господарство, забезпечували утримання у належному стані квартиру, несли інші видатки, пов`язані з користуванням нею. Право користування квартирою АДРЕСА_3 батько позивача - ОСОБА_6 отримав на підставі ордеру на жиле приміщення та зареєстрував своє місце проживання (прописку). Тобто, батько позивача, отримавши ордер на жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_2 , вселився до неї у передбаченому на той момент порядку та зареєстрував своє місце проживання у квартирі і набув прав наймача в розумінні Житлового кодексу. Позивач, як син наймача та за його згодою, фактично був вселений до квартири і в силу приписів ст.ст. 64,65 ЖК України, набув нарівні з наймачем прав, що виникають з підстав користування квартирою. З моменту початку користування квартирою, ОСОБА_6 в повному обсязі виконувались зобов`язання як наймача.

05.08.2011 року батько позивача ОСОБА_6 вийшов з дому за місцем свого проживання і не повернувся. З приводу зникнення батька позивач неодноразово звертався до органів внутрішніх справ щодо його розшуку. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03.09.2015 року у справі № 759/8388/15-ц ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Іванків Бориспільського району Київської області області, зареєстрованого: АДРЕСА_4 оголошено померлим. На виконання вказаного рішення суду, 05.01.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про смерть ОСОБА_6 . З моменту зникнення батька, позивач продовжує проживати у вищевказаній квартирі та виконує обов`язки як наймач за договором, зокрема своєчасно і у повному обсязі оплачує вартість наданих комунальних послуг, вживає заходи для усунення виявлених у квартирі несправностей, шляхом проведення поточного ремонту. Вказане підтверджується квитанціями, чеками про оплату за надані комунальні послуги (утримання будинку, прибудинкової території, послуг з водопостачання і водовідведення, постачання електроенергії тощо) та на проведення поточного ремонту (закупівля матеріалів і обладнання).

19.04.2019 року відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації відмовив позивачу у реєстрації місця проживання за вказаною заявою, у зв`язку з відсутністю згоди наймача житлового приміщення на реєстрацію місця проживання третіх осіб в об`єкті нерухомості. Таким чином, право позивача, як користувача та наймача за адресою: АДРЕСА_4 не визнається.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 23.05.2019р. відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 25.11.2019р. закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Суду пояснив, що з батьком він проживав з 2003 року, оскільки в нього склалася конфліктна ситуація з дружиною, вони перестали проживати разом, та в цей час батько позивача потребував допомоги та догляду, а тому він пересилився до нього у кв. АДРЕСА_2 .

Представник позивача позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечувала, надала до суду відзив в якому зазначила, що як вбачається із змісту позову та доданих до нього документів, однокімнатна квартира АДРЕСА_5 була надана ОСОБА_6 на сім`ю з однією особи (на нього). Позивач зазначає, що з серпня 2003 року за згодою наймача квартири був вселений в спірне жиле приміщення, однак в матеріалах справи відсутня письмова згода наймача та його дружини ОСОБА_7 , яка на той час була зареєстрована та мала право користування житлом, на вселення в спірну квартиру сина ОСОБА_1 . З копії форми Б вбачається, що позивач ОСОБА_1 був зареєстрований у двокімнатній квартирі, житловою площею 26,7 кв.м, АДРЕСА_6 з 1985 року та в 1994 році позивач разом з малолітньою донькою ОСОБА_8 зареєструвалися за адресою: АДРЕСА_7 . Вказані факти спростовують твердження позивача про спільне проживання його з батьком за адресою: АДРЕСА_4 .

Суд, вислухавши думку сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.25/.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.09.2015р. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оголошено померлим/а.с.30,31/.

На підставі вказаного рішення Відділом ДРАЦС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про смерть ОСОБА_6 /а.с.32/.

10.06.1991р. ОСОБА_6 було видано ордер на жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_4 на одну особу/а.с.33/.

11.12.2003 р. між ЖЕО -808 КП УЖГ Святошинського району м. Києва та батьком позивача було укладено договір найму жилого приміщення/а.с.34-35/.

За відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебуваннфя фізичних осіб Святошинської РДА, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 з 27.08.1991р. по теперішній час/а.с.219, 236/.

19.04.2019р. при зверненні позивача до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА з приводу реєстрації у спірній квратирі, йому було відмовлено, оскільки відсутня згода наймача житлового приміщення на реєстрацію місця проживання третіх осіб в об`єкті житлового приміщення/а.с.36/.

Відповідно до листа від 09.04.2019р. № 107-56/2925 за інформацією сектору з питань приватизації житлового фонду Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, документи щодо приватизації квартири АДРЕСА_2 не оформлялись/а.с.52/.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України, згідно з якою належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не спростовують предмета доказування.

Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно з ч.1,2,3 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Крім того, відповідно до ст. 65 ЖК України, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач вселився в квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , до свого батька як член сім`ї в 2003 році. Проживає у вказаній квартирі і по теперішній час, сплачує комунальні послуги, що підтверджується наданими сплаченими рахунками за житлово-комунальні послуги, утримує квартиру в належному стані, дбає про житло.

Допитана в залі судового засідання свідок ОСОБА_5 суду показала, що вона є сусідкою позивача, який проживає у кв. АДРЕСА_2 . У вказаному будинку вона проживає з 1991 року. З батьком позивача підтримувала дружні стосунки. Син постійно приходив до батька, приносив продукти, часто залишався ночувати. Коли батько захворів, син- позивач, переїхав до нього жити, жив постійно з батьком та дбав про нього. Зробив у квартирі гарний ремонт і постійно живе у квартирі АДРЕСА_3 . Таня дружина померлого ОСОБА_6 не проживала у вказаній квартирі, але періодично приїжджала і звозила всіляке сміття, яке позивач потім вивозив з квартири.

Допитана в залі судового засідання свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що працювала з батьком позивача на будівництві. ОСОБА_9 постійно приходив до батька, приносив продукти. Вона часто бувала у квартирі в гостях. Після зникнення батька позивач продовжує жити у квартирі, зробив ремонт. ОСОБА_10 спільних дітей з дружиною ОСОБА_11 не було.

Тобто свідки підтвердили той факт, що позивач проживав постійно з батьком за адресою АДРЕСА_4 .

Як вбачається із форми Б у спірній квартирі була зареєстрована дружина померлого ОСОБА_6 , яка померла/а.с.240/.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований з 21.05.2002 р. по 02.04.2019р. за адресою: АДРЕСА_7 /а.с.220/.

Відповідно до ст. 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Однак, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

При цьому, відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 вселився у спірну квартиру за усною згодою батька, на законних підставах, як члени сім`ї наймача (син) у 2003 р., вів спільне господарство з батьком, постійно проживав з ним та проживає по теперішній час, сплачує комунальні послуги, доглядає за житлом, а тому наявні правові підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 29, 824 ЦК України, ст.ст. 64,65,106 ЖК України, ст.ст. 12, 76- 81, 259, 263-265, 268, 351, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання права користування жилим приміщенням, визнання членом сім`ї наймача, встановлення факту спільного проживання - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карки платника податків НОМЕР_2 право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 .

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карки платника податків НОМЕР_2 членом сім`ї наймача квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт спільного проживання однією сім`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у період із серпня 2003 року по 05.08.2011 року.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О. Петренко