Постанова

Іменем України

10 червня 2020 року

м. Київ

справа № 305/1337/18

провадження № 61-3521св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну і касаційну скарги, - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 15 січня 2019 року у складі колегії суддів: Собослоя Г. Г., Джуги С. Д., Куштана Б. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів попередніх інстанцій

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та із заявою про забезпечення позову.

Позовна заява мотивована тим, що 24 червня 1989 року Вельбівненською сільською радою Острозького району Рівненської області між нею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

За час перебування у шлюбі сторони набули у спільну сумісну власність таке майно:

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :08:001:0643 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25083632), вартістю 68 714 грн;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :08:001:0642 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25082884), вартістю 68 714 грн;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :08:001:0641 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24538761), вартістю 144 533,40 грн;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :08:001:0640 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24538518), вартістю 144 533,40 грн;

- будівлю туристично-оздоровчого комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28 жовтня 2010 року серії НОМЕР_1), вартістю 1 990 726,43 грн;

- дачний будинок за адресою: АДРЕСА_1 (витяг про державну реєстрацію прав від 29 жовтня 2010 року серії НОМЕР_2), вартістю 827 523,48 грн;

- житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 ;

- нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16 серпня 2007 року серії НОМЕР_3), вартістю 56 242,22 грн.

Враховуючи те, що сімейні відносини у сторін погіршились, згоди щодо володіння, розпорядження, користування зазначеним вище майном ними не досягнуто, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частини спірного майна.

Також на час розгляду цієї справи ОСОБА_1 просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 06 серпня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 , до ухвалення судом рішення у справі, а саме на:

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :08:001:0643 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25083632), вартістю 68 714 грн;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :08:001:0642 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25082884), вартістю 68 714 грн;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :08:001:0641 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24538761), вартістю 144 533,40 грн;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :08:001:0640 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24538518), вартістю 144 533,40 грн;

- будівлю туристично-оздоровчого комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28 жовтня 2010 року серії НОМЕР_1), вартістю 1 990 726,43 грн;

- дачний будинок за адресою: АДРЕСА_1 (витяг про державну реєстрацію прав від 29 жовтня 2010 року серії НОМЕР_2), вартістю 827 523,48 грн;

- житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 ;

- нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16 серпня 2007 року серії НОМЕР_3) вартістю 56 242,22 грн.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок надали суду укладену та підписану ними мирову угоду.

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 30 серпня 2018 року затверджено мирову угоду, укладену та підписану між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

За умовами мирової угоди сторони погодили визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини у спільному майні подружжя, а саме: на 1/2 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :08:001:0643 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25083632), вартістю 68 714 грн; на 1/2 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :08:001:0642 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25082884), вартістю 68 714 грн; на 1/2 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :08:001:0641 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24538761), вартістю 144 533,40 грн; на 1/2 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :08:001:0640 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24538518), вартістю 144 533,40 грн; на 1/2 частини будівлі туристично-оздоровчого комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_4 (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28 жовтня 2010 року серії НОМЕР_1), вартістю 1 990 726,43 грн; на 1/2 частини дачного будинку за адресою: АДРЕСА_1 (витяг про державну реєстрацію прав від 29 жовтня 2010 року серії НОМЕР_2), вартістю 827 523,48 грн; на 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 (інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (вартістю 77 858 грн); на 1/2 частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16 серпня 2007 року серії НОМЕР_3) вартістю 56 242,22 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Заходи забезпечення позову, вжиті згідно з ухвалою Рахівського районного суду від 06 серпня 2018 року, скасовано.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 15 січня 2019 року апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 на ухвали Рахівського районного суду Закарпатської області від 06 серпня 2018 року та від 30 серпня 2018 року у цій справі закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на порушення його прав оскаржуваними ухвалами суду першої інстанції не підтверджуються доказами, які ним були надані на підтвердження свого порушеного права.

Оскільки ОСОБА_3 не є учасником справи, то самі лише наведені ним в апеляційній скарзі обґрунтування про наявність рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на його користь боргу, не можуть позбавляти ОСОБА_1 права власності на її майно, наявність боргу ОСОБА_2 не повинна погашатися саме за рахунок її майна.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 06 серпня 2018 року, ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 30 серпня 2018 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 15 січня 2019 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що посилання апеляційного суду на те, що ОСОБА_3 не є стороною у цій справі (№ 305/1337/18) і саме тому він не може оскаржити ухвали судів першої інстанції в апеляційному порядку, є помилковими. Суди не врахували наявність рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 жовтня 2017 року у справі № 569/4362/15-ц, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 500 000 доларів США, що в еквіваленті 13 270 000 грн. Під час виконання вказаного рішення суду Хустським районним відділом ДВС ГТУЮ у Закарпатській області у виконавчому провадженні № 55866190 накладено арешт на все майно боржника. Отже, незалучення ОСОБА_3 до участі у цій справі (№ 305/1337/18) вказуватиме на порушення його прав, оскільки ухваленим рішенням буде вирішено питання про його права та законні інтереси.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 15 січня 2019 року та витребувано із Рахівського районного суду Закарпатської області цивільну справу № 305/1337/18.

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя призначено до судового розгляду.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у травні 2019 року, ОСОБА_1 заперечувала проти доводів ОСОБА_3 , а ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 06 серпня 2018 року, ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 30 серпня 2018 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 15 січня 2019 року вважала законними і обґрунтованими.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ») передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення: це учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їхніх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи.

Відповідно до частини сьомої статті 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб (частина перша статті 207 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, укладення мирової угоди, яка спрямована на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі (пункт 5 частини другої статті 44 ЦПК України).

Установлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 жовтня 2017 року у справі № 569/4362/15-ц позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_1 , про стягнення боргу та звернення стягнення на будівлю задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 500 000 доларів США, що в еквіваленті 13 270 000 грн.

Із матеріалів справи відомо, що 22 лютого 2018 року Хустським РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області відкрито виконавче провадження ВП № 55866190 на виконання виконавчого листа № 569/4362/15-ц, виданого 25 січня 2018 року Рівненським міським судом Рівненської області, про стягнення з ОСОБА_2 500 000 доларів США, що за курсом НБУ на день розгляду справи становить 13 270 000,00 грн.

У межах виконавчого провадження ВП № 55866190 постановою державного виконавця Хустського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 22 лютого 2018 року накладено арешт на все майно боржника.

Отже, доведено, що ОСОБА_2 є боржником ОСОБА_3 .

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, а ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 30 серпня 2018 року затверджено мирову угоду, укладену та підписану між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У позовній заяві ОСОБА_1 не заперечувала факт перебування спірного нерухомого майна у відповідача.

Отже, на час затвердження мирової угоди суду першої інстанції необхідно було перевірити, чи порушуються визнанням такої угоди права та інтереси ОСОБА_3 , як кредитора ОСОБА_2 , в інтересах якого державною виконавчою службою, на час виконання судових рішень у справі № 569/4362/15-ц, накладено арешт на все майно ОСОБА_2 .

До подібних висновків Верховний Суд дійшов у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 2-867/11 (провадження № 61-6969св19).

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Крім того, згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право апеляційного оскарження.

Апеляційний суд, закриваючи апеляційне провадження та вказуючи про те, що права та інтереси заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що вирішення спору у цій справі в обраний сторонами спосіб шляхом затвердження мирової угоди має значення для належного виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 жовтня 2017 року у справі № 569/4362/15-ц.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції(частина четверта статті 406 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 15 січня 2019 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк