Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/2356/19
У Х В А Л А

03 квітня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді Терентьєва Г.В.,

за участю секретаря Куртась К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про скасування заходу забезпечення позову, застосований на підставі ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23.12.2019 року по справі № 945/2356/19, у вигляді дозволу ОСОБА_4 проживати біля його бабусі ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтоване тим, що ухвалою від 23 грудня 2019 року судом задоволено заяву про забезпечення позову, та дозволено проживати ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 за місцем її мешкання.

Представник зазначає, що з часу прийняття рішення батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неодноразово намагалися зустрітися з сином ОСОБА_4 , однак бабуся ОСОБА_5 завжди перешкоджала їх спілкуванню, навіть по телефону.

Представник стверджує, що свою відмову бабуся мотивувала рішенням суду про забезпечення позову яке вона тлумачила так, ніби це рішення визначає місце проживання ОСОБА_4 з нею, і вона має право обирати коло спілкування для хлопця, та заборонити батькам та брату спілкуватися з ОСОБА_4 .

Представник заявників в судове засідання не з`явилася. Натомість надіслала заяву в якій просила розглядати клопотання про скасування заходів забезпечення позову без їх участі , клопотання підтримують та просять його задовольнити.

Начальник служби у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації також надіслав заяву в якій зазначив, що клопотання не підтримують, оскільки відповідачами не враховується думка неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який категорично проти зустрічі із своїми батьками.

Третя особа по справі ОСОБА_5 надіслала заяву в якій просила суд відмовити відповідачам у їх клопотанні про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жорстко поводяться зі своїми дітьми, принижують їх, ОСОБА_4 сам просить щоб ізолювали його від батьків.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішеннямає відповідатизавданню цивільногосудочинства,визначеному цимКодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 грудня 2019 року, заяву служби у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_4 та ОСОБА_7 - про забезпечення позову задоволено.

Дозволено проживання ОСОБА_4 біля його бабусі, ОСОБА_5 , яка проживає у АДРЕСА_1 , до вирішення справи по суті.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 , звертається з письмовою заявою про те, що він проживає в бабусі ОСОБА_5 , де йому живеться добре та краще себе почуває, також зазначає, що його батько агресивно поводиться відносно нього та його брата ОСОБА_7 , та звертається до суду за захистом і просить не повертати його до батьків.

Відповідно заяви ОСОБА_4 він звертається до слідчого Очаківського ВП Миколаївського РВ в Миколаївській області, про захист його і його брата ОСОБА_7 від їх батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Також письмовою заявою ОСОБА_4 звертається до служби у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації про допомогу про захист його знову ж таки від батьків.

Відповідно суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Як вбачається з матеріалів справи з 10 жовтня 2019 року за особистим зверненням, власноруч складеної заяви, неповнолітній ОСОБА_4 перебуває у КЗ «Миколаївській центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради.

Як зазначає адміністрація КЗ «Миколаївській центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради, хлопець боїться повертатися додому, оскільки очікує з боку батька моральний та психічний тиск, за результатами психодіагностики у хлопця виявлений високий ризик суїцидальної поведінки, пов`язаний зі сварками між членами родини. Спостерігається порушення соціалізації особистості, повернення дитини у родину вважає недоцільним, оскільки ОСОБА_4 потребує проведення психолого - корекційної роботи та спеціалізованого медичного обстеження.

17 грудня 2019 року адміністрація закладу повідомила Службу у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації про те, що під час перебування ОСОБА_4 в Центрі, у дитячому колективі він звернув на себе увагу, за станом здоров`я у нього проявляється загальна фізична втомленість та слабкість, які є наслідком підвищеного нервового навантаження та напруження нервової системи. Трапляється частий головний біль, дратівливість та інші побічні явища через біль у серці та хребті, шум у вухах та світлобоязнь внаслідок чого ОСОБА_4 уникає гучних звуків та намагається залишитися на одинці. Просила за станом здоров`я для неповнолітнього ОСОБА_4 , одноособово створити сприятливі умови для його повсякденного проживання, лікування та надання йому підтримуючої терапії, що в умовах перебування Центру не уявляється можливим.

Відповідно до частини третьої статті 51, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За положеннями статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітній ОСОБА_4 зажадав проживати разом з бабусею ОСОБА_5 , про що власноруч 02 грудня 2019 року написав заяву у Службу у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації.

Тож зважаючи на те, що батьки жорстоко поводяться з дитиною, та сама дитина ( ОСОБА_4 ) просить розлучити з батьками для його кращого здоров`я, суд дійшов висновку про відмову в скасуванні забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 158, 258, 260, 353, 354 ЦПК України, суд, -

Ухвалив:

В клопотанні представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошеннябезпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Г.В. Терентьєв

03.04.2020