Гребінківський районний суд Полтавської області
___________________________________________________________________________________
Справа №: 528/479/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 жовтня 2020 року м. Гребінка

22 жовтня 2020 року Гребінківський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді Татіщевої Я.В., секретаря судового засідання Сапи А.М., з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Гребінка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином.

Зазначає, що внаслідок дорожньо-траснпортної пригоди, яку вчинив ОСОБА_3 , вона отримала тілесні ушкодження.

Так, 13.07.2018 року близько 16 год. 25 хв. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Мерседес», д.н.з. не встановлений, в світлий час доби, порушуючи вимоги п.п.10.1, 10.9 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, рухаючись заднім ходом на привокзальній площі м. Гребінка Полтавської області, допустив наїзд на велосипед, яким керувала вона та рухалася в зустрічному напрямку, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження.

Зазначає, що згідно висновку судово-медичної експертизи від 15.08.2018 року № 090 вона отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я.

Вказала, що згідно висновку експерта від 18.09.2018 року № 412 за результатами проведеної автотехнічної експертизи в даній дорожній обстановці в діях відповідача вбачаються невідповідності з вимогами п.п. 10.1, 10.9 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням обставин даної пригоди. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження №0000103 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Позивача по вказаному кримінальному провадженню визнано потерпілою. Вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 20.03.2019 року ОСОБА_3 засуджено до 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. На даний час вирок набрав законної сили.

Зазначає, що внаслідок спричинення тілесних ушкоджень їй заподіяно матеріальну шкоду, яка складається з наступного: витрати на лікування - 15760,17 грн.; витрати на правову допомогу- 15200 грн. Таким чином, матеріальна шкода складає 30960,17 (тридцять тисяч дев`ятсот шістдесят грн. 17 коп.).

Крім того, позивач вказала, що внаслідок отриманих травм вона зазнала як фізичних так і моральних страждань. Вона та її сім`я втратили душевний спокій, погіршилися взаємовідносини в родині, порушилися її звичайні життєві зв`язки. В подальшому вона не зможе повноцінно працювати, а значить, і забезпечувати задовільний матеріальний стан своєї родини. Вона втратила всі сподівання та надію на нормальне життя, а також повноцінне спілкування зі своїми знайомими та рідними. Завдану їй моральну шкоду оцінює у 50000 (п`ятдесят тисяч) грн.

Просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати на лікування, правничу допомогу та відшкодувати моральну шкоду.

21.09.2020 року через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_3 надійшло письмове пояснення по суті справи. У своєму поясненні відповідач зазначає, що позивач ОСОБА_1 вдається до фальсифікації доказів, намагається обманути суд з метою збагачення, а саме, надала копії чеків на 14 аркушах, виписку з амбулаторної карти на 2 аркушах, декларацію відповідності до препарату на 4 аркушах, при цьому не додано жодного розрахунку.

Окрім того, звертає увагу суду на те, що позивач ОСОБА_1 , переслідуючи вигоду, вдається до фальсифікації, прикладаючи один і той самий чек по кілька разів, а саме: чек 4324 на суму 284,78 грн. на а.с. 23 один раз, а на а.с. 24 двічі. Надано квитанції зі сплати внесків до Міжнародного фонду допомоги хворим за номерами 016342, 016343, 017881, але позов не містить взаємозв`язку лікувального закладу і менеджера фонду, який виписав квитанцію, відсутнє обґрунтування необхідності сплати добровільних внесків у розмірі 285 грн.

Медичні послуги, на підтвердження яких двічі на аркушах справи 14 та 23 розміщено чек з філії СКК «Миргород» від 17.12.2018 року про надання медичних послуг на суму 800 грн. не містить інформації про вид послуг, які надавалися. Листи призначень суду не надані.

Вважає, що вимога по відшкодування майнової шкоди є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Щодо вимог відшкодування витрат за надання правової допомоги, зазначає, що позивачем доданий акт на отримання правової допомоги потерпілому у кримінальному провадженні. Заявляючи вимогу про відшкодування витрат потерпілого на правову допомогу у кримінальному провадженні у цивільному процесі, позивач помилився зі способом захисту.

Щодо вимог відшкодування моральної шкоди, то вважає, що ця вимога може бути задоволена частково, оскільки він до цього часу не розуміє, як позивач потрапила під бампер його автомобіля. Після того, як він її побачив, то відразу відвіз до лікарні, дав близько 300 грн. на необхідні лікарські засоби, а потім відвіз додому.

Зазначив, що був готовий надавати допомогу, але ОСОБА_1 не могла визначитися з розміром грошей, які йому необхідно заплатити їй, щоб компенсувати перенесений біль і втрати.

Вказав, що не заперечує щодо стягнення з нього на користь позивача 5000 грн. моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали частково, просили їх зменшити, посилаючись на наступні обставини.

Матеріали справи містять дублювання квитанцій на придбання лікарських засобів. Позивач зазначила, що дублювання чеків є помилковим, а тому зменшила розмір позовних вимог щодо стягнення майнової шкоди із 15760,00грн. до 14390,44 грн.

У судовому засіданні представник позивача надав оригінал договору № 45 від 17.07.2019 року та розрахунок гонорару за правову допомогу від 17.07.2020 року на суму 5000,00 грн., тому позивач зменшила розмір вимог щодо стягнення з відповідача витрат за надання правової допомоги із 15200,00 грн. до 5000,00 грн.

Позивач наполягала на вимозі щодо стягнення із ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн., оскільки доводи відповідача щодо того, що він був готовий надавати їй матеріальну допомогу, не відповідають дійсності. Зазначила, що відповідач постійно їй погрожував, вів себе агресивно, лише після вчинення ДТП відвіз її до лікарні.

Зазначила, що протягом шести місяців вона лікувалася, після отриманих травм не може працювати на колишній роботі за станом здоров`я, а тому була вимушена звільнитися. З моменту ДТП кошти родини витрачаються на її лікування та реабілітацію, довелося скасовувати запланований відпочинок. Багато коштів її родина позичала у знайомих, а також просили допомоги у чужих людей, що є дуже принизливим. Борги не виплатили і до сьогодні. І взагалі, уся судова тяганина, починаючи із розгляду кримінального провадження і до сьогодні відобразилися на стані її здоров`я.

Представник позивача, адвокат Ковтун М.В., в судовому засіданні підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_3 майнової шкоди у розмірі 14390 грн. 44 коп., моральної шкодив сумі 50000 грн., витрат на надання правової допомоги в сумі 5000 грн., а також просив покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив. Із наданих суду письмових пояснень по суті справи вбачається, що позов визнає частково, а саме, відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., просить розглядати справу за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судом встановлено, що вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 20.03.2019 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125, ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 125 КК України - у виді одного року обмеження волі; за ч. 1 ст. 286КК України - у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування основного покарання у виді обмеження волі, встановлено йому іспитовий строк на два роки з покладанням відповідних обов`язків (а.с.05-08).

Відповідно до наданих суду, як письмовий доказ, копій товарних накладних, чеків, декларацій відповідності на придбання медикаментів та імплантів, ОСОБА_1 понесені майнові збитки/витрати на лікування на загальну суму 14390 (чотирнадцять тисяч триста дев`яносто) грн. 44 коп. (а.с. 9-14, 17-27).

Відповідно до Договору № 45 від 17.07.2019 року про надання правової допомоги, між ОСОБА_1 та адвокатом Ковтуном Миколою Васильовичем був укладений вищевказаний договір. Відповідно до розрахунку гонорару за правову допомогу від 17.07.2020 рокута квітанції про оплату, розмір гонорару складає 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. (а.с. 193-197).

Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаних норм зобов`язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов`язання, в яких потерпіла сторона (кредитор) має право вимагати від боржника (заподіювача шкоди) повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків.

Крім того, з огляду на положення статті 509 ЦК України та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166 - 1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Зазначене також підтверджується правовою позицією Верховного Суду України № 6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року.

З письмових матеріалів справи вбачається, що в межах розгляду кримінального провадження позивач не зверталася із відповідним цивільним позовом. Звернулася в порядку цивільного судочинства із позовом про відшкодування шкоди, завданої злочином, оскільки їй була заподіяна така шкода внаслідок злочинних дій відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вирішуючи вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права і способом захисту цивільних прав може бути відшкодування, в тому числі, моральної (немайнової) шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ст.ст. 16, 1168 ЦК України).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст.21 Конституції України).

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як визначається п.3 Пленуму ВСУ моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Так, внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення у позивача довгий час був порушений звичний для неї устрій життя. Вона змушена була нервувати, оскільки в результаті злочинних дій відповідача понесла непередбачувані матеріальні витрати на лікування та зазнала фізичних страждань.

Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка склалась в цій сфері, а саме, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом і у практиці ЄСПЛ приймаються до уваги різні обставини як такі, що заподіюють моральну шкоду: невизначеність ситуації з результатом кримінального провадження та його фінансових наслідків; незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим невиконанням судового рішення; розчарування тощо (Мілазі проти Республіки Італії від 25.06.1987 року, Лопес Остра проти Іспанії від 09.12.1994 року, Цимерман і Штайнерн проти Швейцарської Конфедерації від 13.07.1983 року, Жовнер проти України від 29.06.2004 року, Полтораченко проти України від 18.01.2005 року).

Враховуючи наведене, розмір відшкодування суд визначає, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача. А отже, під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачу.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а пред`явлені нею вимоги задоволено в повному обсязі, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 1681 грн. 60 коп. (за одночасно пред`явлені вимоги немайнового та майнового характеру), а також стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 21 Конституції України, Законом України «Про судовий збір», постановою Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 1166, 1167, 1177 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 23, 81, 82, 89, 141, 264, 265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , майнову шкоду у розмірі 14390 (чотирнадцять тисяч триста дев`яносто) грн. 44 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , моральну шкоду у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати за надання правової допомоги у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 30.10.2020 року.

Суддя Я. В. Татіщева