Справа № 442/5484/19 Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/420/20 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в складі судді Кучаковського Ю.С. від 02 грудня 2019 року у справі за позовом Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за послуги теплопостачання, втрат від інфляційних процесів та 3% річних, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Дане рішення оскаржило ДКП «Стебниктеплокомуненерго».

В апеляційній скарзі просять рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги Позивача та стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ДКП «Стебниктеплокомуненерго» 7294, 67 грн. основного боргу за послуги теплопостачання 9382, 30 грн. інфляційних, 2013, 94 грн. 3% річних всього 18690, 91 грн.; оплату судового збору покласти на Відповідача. Зазначають, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Вказують, що суд порушив процедуру оцінки доказів щодо встановлення наявності вини Відповідача у створенні заборгованості за послуги теплопостачання, та вимоги підприємства щодо сплати даної заборгованості а саме ст. 89 ЦПК України. Через порушення цієї процесуальної норми суд неналежним чином оцінив свідчення свідка по справі та аргументацію викладену на доведення заборгованості Відповідача у позовній заяві та відповіді на відзив. Суд не взяв до уваги низку однотипних доказів які надав Позивач в Письмовій формі як передбачено ст. 76 ЦПК України зокрема Копія заяви про закриття виконавчого провадження вих.135 від 24.06.2015 року, Копія постанови про відкриття виконавчого провадження №вп 47811177 від 10.06.2015 року, Копія постанови про закінчення виконавчого провадження №вп 47811177 від 24.06.2015 року, Копія витягу інформації про виконавче провадження від 25.07.2019 року виконавче провадження №47811177, пояснювальні записки працівників ДКП «Стебниктеплокомуненерго» обліковця ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з їх підписами, зареєстрованими в журналі внутрішньої вхідної документації, де працівники виклали всі обставини справи, однак суд першої інстанції не взяв дані письмові свідчення до уваги. Вся ця група доказів чітко вказувала на наявність несплаченої заборгованості Відповідачами. Отже, вирішуючи справу, суд першої інстанції допустився 1) невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 2) порушив норми процесуального права (щодо оцінки доказів), та неправильно застосував норми матеріального права та відповідну судову практику (щодо відповідальності боржника за несплату боргу за житлово-комунальні послуги, та правовідносин які виникають між підприємством та споживачем послуг).

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзивів на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та інших письмових заяв та пояснень у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 76, ч.1 ч.6, ст. 81, ч.ч.4,5 ст. 82 ЦПК України, п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-ІV, ст. ст. 509, 526, ч.2 ст. 614, ст. 256, ч.1 ст. 264, ч.3, ч.4 ст. 267 ЦК України, та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 175099339 від 25.07.2019 власниками квартири АДРЕСА_1 є: ОСОБА_1 (на підставі договору дарування від 04.08.2016; Договір міни між квартирами серія та номер 2-2823, виданий 10.12.2001; договір про визначення розміру часток у квартирі, що є у спільній сумісній власності, серія та номер 324, виданий 28.07.2016), ОСОБА_2 (договір про визначення розміру часток у квартирі, що є у спільній сумісній власності, серія та номер 324, виданий 28.07.2016; Договір міни між квартирами серія та номер 2-2823, виданий 10.12.2001). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.06.2015 державним виконавцем Баб`як Л.В. відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 1306/3322/2012 від 06.04.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДКП „Стебниктеплокомуненерго" 7 247 грн 97 к. заборгованості. 24.06.2015 державним виконавцем Баб`як Л.В. відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 1306/3322/2012 від 06.04.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДКП „Стебниктеплокомуненерго" 7 247 грн 97 к. заборгованості закінчено, так як у ВДВС Дрогобицького МРУЮ надійшла заява стягувача № 135 від 24.06.2015 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ст. 49 Закону України „Про виконавче провадження". Позивачем на підтвердження заборгованості ОСОБА_1 надано копію договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 24.06.2015 № 425. Представник відповідачів заперечила дійсність цього договору та зазначила, що ОСОБА_2 його не підписувала і не мала укладати, оскільки боржником значилася інша особа - ОСОБА_1 . За клопотанням представника відповідача було витребувано оригінал договору, на що від ДКП „Стебниктеплокомуненерго" було отримано відповідь, що ОСОБА_2 , ввівши в оману та скориставшись довірою працівників абонентського відділу ДКП „Стебниктеплокомуненерго", заволоділа оригіналом примірника договору реструктуризації підприємства, а тому оригінал вони надати не можуть. На підтвердження цих обставин суду надано копію пояснюючих записок обліковця ОСОБА_4 від 30.10.2019 та обліковця ОСОБА_3 від 30.10.2019. Представник відповідача заперечила факт того, що ОСОБА_1 забирала оригінал примірника договору реструктуризації. Жодною зі сторін не було заявлено про допит свідків стосовно обставин зникнення оригіналу договору про реструктуризацію у ДКП „Стебниктеплокомуненерго". Суд зазначив, що доводи сторін ґрунтуються на письмових поясненнях осіб, яких суд не допитував, та свідченнях представника, якому дані обставини відомі з чужих слів. Надані позивачем копії договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 24.06.2015 № 425 ніким не завірені, а отже, є недопустимими. З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів укладення договору про реструктуризацію та не доведено суду достовірності його змісту. Посилання позивача на те, що за відсутності такого договору не було б підстав для подання заяви про закриття виконавчого провадження, суд не брав до уваги з огляду на те, що згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також, суд не брав до уваги посилання позивача на те, що ОСОБА_2 проводила оплати за липень і серпень 2015 року у розмірі 372 грн 49 к., за червень, вересень та листопад 2015 року у розмірі 100 грн, а отже мала примірник договору і знала суму для виплати, оскільки на підтвердження цих обставин позивачем не надано суду виписки з банківського рахунку. Крім того, з поданої позивачем виписки не вбачається, що ці оплати проводила саме ОСОБА_2 . Отже, суд дійшов висновку, що позивач не довів суду належними та допустимими доказами факту наявності заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем у розмірі 7 294 грн 67 к. за надані послуги з теплопостачання. З огляду на зазначене не підлягають стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 9 382 грн 30 к. інфляційних втрат та 2 013 грн 94 к. 3% річних. Щодо наявності заборгованості ОСОБА_1 суд встановив, що судовим наказом Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області № 1306/3322/2012 від 06.04.2011 встановлено наявність заборгованості ОСОБА_1 перед ДКП „Стебниктеплокомуненерго" у розмірі 7 247 грн 97 к., даним наказом і постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ДКП „Стебниктеплокомуненерго". Виконавче провадження зі стягнення заборгованості з ОСОБА_1 закінчено на підставі постанови державного виконавця Баб`як Л.В. віддвліу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції від 24.06.2015 ВП №; 47811177 на підставі заяви ДКП „Стебниктеплокомуненерго" від 24.06.2015 № 135. Після подання заяви про закриття виконавчого провадження від 24.06.2015 та після того як перестали надходити грошові кошти на сплату боргу за надані послуги з теплопостачання абоненту за адресою: АДРЕСА_1 , за умови, що ОСОБА_1 не оплачувала борг, а ОСОБА_2 не визнала факту укладення договору про реструктуризацію боргу, між сторонами перестало бути безспірний борг, а отже за наявності спору справа має вирішуватися в порядку позовного провадження. ОСОБА_1 не надала доказів на спростування своєї вини у несплаті за надані послуги з теплопостачання. Розмір боргу сторонами не оспорювався. Враховуючи те, що позовна давність стосовно вимоги про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання у розмірі 7 294 грн 67 к., інфляційних втрат у розмірі 9 382 грн 30 к., 3% річних у розмірі 2 013 грн 94 к. спливла, то у позові суд відмовив. Суд врахував той факт, що відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. В той же час, як встановив раніше суд, відсутні докази того хто здійснював оплату заборгованості у 2015 році, а сам позивач вказує, що їх здійснювала ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак частина обставин, які суд вважав встановленими не доведена, а тому рішення суду підлягає зміні.

1.08.2019р. ДКП «Стебниктеплокомуненерго» звернулося в суд з позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ДКП «Стебниктеплокомуненерго» 7294,67 грн. основного боргу за послуги теплопостачання, 9382,30 грн. інфляційних, 2013,94 грн. 3% річних всього 18690,91 грн. Судові витрати в розмірі 1921 грн. 00 коп. покласти на Відповідача.

В обґрунтування позову посилаються на те, що відповідачі згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 175099339 з 04.08.2016 спільно володіють квартирою площею 74,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , - та споживали послуги теплопостачання, що надавались ДКП „Стебниктеплокомуненерго". Станом на початок опалювального сезону 2014-2015 років відповідач виготовила документи про відключення квартири від централізованого опалення, і відповідно підприємство з даного моменту не проводило нарахування за послуги теплопостачання. Станом на 01.05.2014 у відповідача була заборгованість за послуги теплопостачання попередніх років у сумі 8 939 грн 65 к. Станом на 10.06.2016 згідно судового наказу № 1306/3322/2012 від 06.04.2011 було відкрите виконавче провадження щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь ДКП „Стебниктеплокомуненерго" 7 247 грн 97 к. заборгованості. 24.06.2015 ОСОБА_2 (яка є співвласником даної квартири) уклала угоду на реструкторизацію заборгованості за житлово-комунальні послуги. На підставі даної угоди підприємство звернулося у відділ ДВС Дрогобицького управління юстиції з заявою про закриття виконавчого провадження (вих № 135 від 24.06.2015), на підставі даної заяви 24.06.2015 Державний виконавець Бабяк Л.В. видала постанову № 47811177 про закінчення виконавчого провадження. На підставі укладеного договору відповідач проводила оплати згідно розрахунків до 30.08.2016, в подальшому жодних оплат на виконання договору реструктуризацїї заборгованості відповідачем не здійснювалось. Наголошують, що між позивачем та відповідачем встановилися зобов`язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, станом на 01.07.2019 сума заборгованості за особовим рахунком відповідача складає 7 294 грн 67 к., що свідчить про неналежне виконання відповідачем зобов`язань, а тому порушує право позивача на одержання плати за надані послуги з теплопостачання в установлений законодавством строк. Враховуючи вищенаведене, просили позов задовольнити.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 № 1875-IV, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власниками квартири АДРЕСА_1 є: ОСОБА_1 (на підставі договору дарування від 04.08.2016; Договір міни між квартирами серія та номер 2-2823, виданий 10.12.2001; договір про визначення розміру часток у квартирі, що є у спільній сумісній власності, серія та номер 324, виданий 28.07.2016), ОСОБА_2 (договір про визначення розміру часток у квартирі, що є у спільній сумісній власності, серія та номер 324, виданий 28.07.2016; Договір міни між квартирами серія та номер 2-2823, виданий 10.12.2001) (а.с. 27-29).

Крім цього, як вбачається із матеріалів справи 10.06.2016 згідно судового наказу № 1306/3322/2012 від 06.04.2011 було відкрите виконавче провадження щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь ДКП „Стебниктеплокомуненерго" 7247,97 грн. заборгованості.

Як вбачається з доводів позивача ця ж заборгованість, що була стягнута з ОСОБА_1 за вказаним судовим наказом (тобто борг за надання послуг з теплопостачання за той же період) є предметом і даного спору.

24.06.2015 державним виконавцем Баб`як Л.В. відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 1306/3322/2012 від 06.04.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДКП „Стебниктеплокомуненерго" 7247,97 грн. заборгованості закінчено, так як у ВДВС Дрогобицького МРУЮ надійшла заява стягувача № 135 від 24.06.2015 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення.

Про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення свідчать як заява стягувача про це (що подана позивачем а.с. 31), постанова про закінчення виконавчого провадження (а.с. 32), інформація про виконавче провадження з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (а.с. 35-36).

Тому, слід вважати, що вказаним вище судовим рішенням (судовим наказом) спірна у даній справі сума заборгованості за надання послуг з теплопостачання у квартиру АДРЕСА_1 фактично була стягнута з одного із вказаних у даній справі відповідачок, а саме ОСОБА_1 .

Такий судовий наказ перебував на виконанні та фактично був виконаний, що підтверджується: заявою стягувача про закриття виконавчого провадження, постановою про закриття виконавчого провадження, інформація про виконавче провадження з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, про які йшлося.

Тобто, подавши даний позов, позивач має намір повторного стягнення суми заборгованості, яка була стягнута за судовим рішенням, яке було фактично виконано, проте на даний час вже з двох осіб.

Тому заявлені у даному позові вимоги слід вважати фактичним подвійним стягненням та недопустимим.

Крім цього інша із відповідачок набула права на квартиру АДРЕСА_1 після винесення судового наказу про стягнення спірної заборгованості, про що йшлося вище та навіть теоретично не може відповідати за борг, що виник до набуття нею права на згадану квартиру.

Також, згідно копії Договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги №425 від 24 червня 20105 року підприємство надає ОСОБА_2 розстрочку у погашенні заборгованості з квартирної плати, що утворилася станом на 24.06.2015р. - 8939,65 грн. з 24.06.2015 року по 24.06.2017 року.

Однак, судом першої інстанції правильно не взято до уваги вказану копію договору із відповідним мотивуванням такого доказу як неналежного та недопустимого.

Додатково, слід вказати і про те, що вказаний договір не підписаний уповноваженою особою однієї із сторін, а саме ДКП «Стебниктеплокомуненерго» (директором, або відповідно уповноваженою особою) та не завірений печаткою, тому таку копію договору слід вважати проектом договору, що гіпотетично міг бути укладений між зазначеними у ньому сторонами. «Підпис та ініціали ОСОБА_4 » під відповідною графою для підпису сторони без ідентифікації цієї особи не свідчить про підпис такого документу ДКП.

Крім цього, Договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, навіть у випадку його укладення, міг бути формою добровільного виконання судового рішення (згаданого судового наказу) про яке йшлося, формою мирової угоди між сторонами на стадії виконання рішення, тощо, але аж ніяк не є новим зобов`язанням з якого виникли нові правовідносини, як помилково тлумачить дані правовідносини позивач.

Зважаючи на вказане у суду не було жодних підстав для задоволення позовних вимог та у позові по суті правильно було відмовлено однак з посиланням на ряд обставин, що не мали місце у даній справі та не стосуються даних правовідносин, а тому рішення суду слід в частині мотивів суду змінити виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

У зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» - задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 грудня 2019 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину, в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 08 травня 2020 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра