П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 761/16077/19

Номер провадження 22-ц/824/10877/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Осаулова А. А. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції міста Києва, про визнання шлюбу недійсним,

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції міста Києва, про визнання недійсним шлюбу, укладеного 21 січня 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції міста Києва було зроблено актовий запис за № 37.

Позовна заява обґрунтована тим, що 21 січня 2004 року між ОСОБА_4 , який є батьком позивача, та ОСОБА_3 укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції міста Києва зроблено актовий запис за № 37.

11 лютого 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж. В. посвідчено заповіт, згідно якого, ОСОБА_4 заповідав все майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом буде мати право, ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку комплексної судово-психіатричної експертизи, на час укладення шлюбу ОСОБА_4 страждав хронічним психічним розладом у вигляді органічного ураження головного мозку судинного генезису з інтелектуально-мнестичним зниженням та афатичними порушеннями, а на час складення заповіту, останній страждав хронічним психічним розладом у вигляді органічного ураження головного мозку судинного генезису з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням та афатичними порушеннями.

Таким чином, станом на 21 січня 2004 року та 11 лютого 2008 року ОСОБА_4 за своїм психічним станом не усвідомлював сповна значення своїх дій та не міг керувати ними.

Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що шлюб укладений між її батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_3 слід визнати недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2020 року (том II а.с. 51 - 54) у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції міста Києва, про визнання недійсним шлюбу, укладеного 21 січня 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, 07 липня 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення безпідставно не взято до уваги висновок комплексної судово-психіатричної експертизи № 306, складений 27 квітня 2018 року експертами Київського міського центру судово-психіатричних експертиз в рамках кримінального провадження № 0012362.

Скаржник зазначає, що вищевказаний висновок було отримано законним шляхом, а тому, він є належним доказом у справі, адже жодного попередження про нерозголошення відомостей досудового розслідування сторона позивача не підписувала. Крім того, під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування особа, що його здійснює, має право робити необхідні виписки та копії.

На думку скаржника, висновок суду першої інстанції про те, що при складанні висновку експерти не були попереджені про кримінальну відповідальність, а тому висновок слід вважати незаконним, не заслуговує на увагу, оскільки експерти у своїй практичній діяльності керується рядом професійних документів, основною з яких є Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена Наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5, де визначено права, обов`язки та відповідальність експерта.

На думку скаржника, судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про витребування та долучення доказів виходячи з наступного.

У квітні 2019 року представником скаржника було здійснено запит до Відділу РАЦС Шевченківського РУЮ у м. Києві щодо отримання належним чином завірених копій документів, на підставі яких 21 січня 2004 року працівниками відділу було посвідчено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , на що отримав відповідь про відмову у наданні документів з посиланням на Закон України «Про доступ до публічної інформації» та на знищення документів у зв`язку зі спливом терміну зберігання документів.

Разом з тим, на думку скаржника, вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження її представником були виявлені документи, для отримання яких останнім було здійснено вищевказаний запит, та які повно і об`єктивно могли б підтвердити ряд порушень, які мали місце при укладенні оспорюваного шлюбу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 липня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

07 серпня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від відповідача з відповідними підтвердженнями про направлення його всім учасникам справи.

З вказаного відзиву вбачається, що відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а оскаржуване судове рішення таким, що ухвалено при повному дотриманні норм матеріального та процесуального права.

Відповідач зазначає, що на підтвердження своїх вимог позивачем до позовної заяви було додано висновок комплексної судово-психіатричної експертизи № 306 від 27 квітня 2018 року, разом з тим, оскільки експертиза за якою було складено вищевказаний висновок було проведено в рамках кримінального провадження, а докази на розголошення відомостей досудового розслідування, матеріали справи не містять, то вказаний висновок не міг бути прийнятий судом до уваги під час ухвалення оскаржуваного рішення. Разом з тим, клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи в рамках розгляду даної справи сторонами не заявлялось.

На думку відповідача, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 був неспроможний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим, підстави для визнання шлюбу недійсним, відсутні.

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Іщук Є. М. підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, з підстав викладених у ній.

Представник відповідача - адвокат Абросімова О. В. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін.

Представник третьої особи Відділу реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції міста Києва до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений ний належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення у зв`язку з чим, колегія суддів, вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності останнього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи стороною позивача не заявлялась клопотання про призначення експертизи та не надано висновку експерта, яким би було встановлено повне неусвідомлення ОСОБА_4 значення своїх дій та керування ними, а наявні в матеріалах справи докази, не дають підстав вважати, що ОСОБА_4 в момент укладення шлюбу перебував у стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, а бо ж відсутність вільної згоди чоловіка на укладення шлюбу.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 21 січня 2004 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб (т. І а.с. 12).

ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5 (т. І а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , помер (т. І а.с. 11).

Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта № 306 від 27 квітня 2018 року, проведеної в межах кримінального провадження № 0012362, ОСОБА_4 на час укладення шлюбу від 21 січня 2004 року страждав хронічним психічним розладом у вигляді органічного ураження головного мозку судинного генезису з інтелектуально-мнестичним зниженням та афатичними порушеннями, а на час укладення заповіту від 11 лютого 2008 року страждав хронічним психічним розладом у вигляді органічного ураження головного мозку судинного генезису з вираженим інтелектуального-мнестичним зниженням та афатичними порушеннями. ОСОБА_4 на 21 січня 2004 року за своїм психічним станом не усвідомлював сповна значення своїх дій та не міг керувати ними, а на 11 лютого 2008 року не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними (т. І а.с. 18-29).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 42 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

Частиною 1 ст. 43 СК України встановлено, що розірвання шлюбу, смерть дружини або чоловіка не є перешкодою для визнання шлюбу недійсним.

Відповідно до ст. 38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка.

Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Так, як на підставу для задоволення заявлених позовних вимог, позивач посилається на відсутність вільної згоди ОСОБА_4 на укладення шлюбу з ОСОБА_3 , що на думку останньої підтверджується висновком судово-психіатричного експерта № 306 від 27 квітня 2018 року. Разом з тим, дослідивши вищевказаний висновок та перевіривши матеріали даної цивільної справи, колегія суддів приходить до висновку, що він не є допустимим доказом у даній справі в розумінні ч. 1 ст. 78 ЦПК України, оскільки був отриманий з порушенням положень ч. 1 ст. 222 КПК України.

Таким чином, виходячи з положень ч. 1 ст. 78 ЦПК України, колегія суддів не бере до уваги вказаний висновок під час перегляду оскаржуваного судового рішення, інших доказів на підтвердження заявлених позивачем позовних вимог, матеріали справи не містять. А з клопотанням про призначення такої експертизи позивач до суду не зверталась.

Помилковим є висновок суду першої інстанції що визнання ОСОБА_4 згідно висновку судово-психіатричного експерта № 306 від 27 квітня 2018 року таким, що не усвідомлював сповна значення своїх дій та не міг керувати ними, не є підставою для визнання недійсним шлюбу, оскільки такий висновок суду суперечить нормам матеріального права ст. 40 СК України.

Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки як встановлено судом, висновок судово-психіатричного експерта № 306 від 27 квітня 2018 року є недопустимим доказом по даній цивільній справі.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення безпідставно не взято до уваги висновок комплексної судово-психіатричної експертизи № 306, складений 27 квітня 2018 року, оскільки як встановлено в ході апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, вказаний висновок не є належним доказом у даній справі.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про витребування та долучення доказів, виходячи з наступного.

Частинами 2-3 ст. 83 ЦПК України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Разом з тим, як вбачається з клопотання про витребування доказів, його було подано після закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду, а саме 24 лютого 2020 року, тобто з пропуском строку встановленого ст. 83 ЦПК України. Так, у вказаному клопотанні позивачем не обґрунтовано неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї, а відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відсутності підстав для його задоволення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 29 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова