КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №758/4888/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Гуля В.В., Суханової Є.М., із участю секретаря Перебитюка А.М., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Комелія» про стягнення заборгованості, шляхом звернення стягнення на майно,

В С Т А Н О В И В :

17 квітня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Комелія» про стягнення заборгованості,шляхом звернення стягнення на майно.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15 серпня 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі.

Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до суду з клопотанням, у якому просило закрити провадження у справі.

На його обґрунтування зазначило про те, що АТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , який є іпотекодавцем за іпотечним договором, укладеним на забезпечення виконання зобов`язань за генеральною угодою та кредитним договором, сторонами яких є юридичні особи.

Посилаючись на те, що до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи, суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи, а тому позивач просив задовольнити клопотання та закрити провадження у справі, оскільки спір відноситься до юрисдикції господарського суду.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року закрито провадження у даній справі.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд зазначив про те, що ОСОБА_1 є іпотекодавцем за іпотечним договором №161115Z1 від 20 січня 2015 року, який було укладено на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Комелія» перед ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за генеральною кредитною угодою №161114№5 та кредитними договорами.

Таким чином, даний спір відноситься до юрисдикції господарських судів, оскільки сторонами основного зобов`язання є юридичні особи.

Оскільки спір, що виник між сторонами, відноситься до юрисдикції господарських судів, провадження у справі підлягає закриттю.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на йогонезаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи,

17 квітня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на майно, за яким 15 серпня 2018 року відкрито провадження ( а.с. 1-15, 199 т. 1 ).

25 грудня 2014 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ТОВ «Комелія» було укладено генеральну кредитну угоду №161114№5 на отримання грошових коштів у кредит ( а.с. 18-28 т. 1 ).

28 липня 2016 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ТОВ «Комелія» було укладено кредитні договори №161116К2 та №161116К3 ( а.с. 41-52, 56-67 т. 1 ).

На забезпечення виконання зобов`язань за генеральною кредитною угодою №161114№5 від 25 грудня 2014 року з усіма чинними кредитними договорами, які укладаються в рамках генеральної угоди, їй підпорядковуються та є додатками до генеральної угоди, є невід`ємними її частинами та складають єдиний документ, укладеної між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ТОВ «Комелія», 20 січня 2015 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №161115Z1 ( а.с. 72-81 т. 1 ).

Постановляючи 20 липня 2020 року оскаржувану ухвалу про закриття провадження по даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір відносить до юрисдикції господарських судів, оскільки сторонами основного зобов`язання є юридичні особи, а суб`єктний склад зобов`язання, що забезпечує виконання основного зобов`язання не має значення для визначення юрисдикції розгляду спору.

Однак, аналіз положень п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України свідчить про те, що дані норми права пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та ( або ) фізичні особи-підприємці, з об`єднанням таких вимог із вимогами до особи - боржника за основним зобов`язанням.

В даному випадку, позовні вимоги заявлені виключно до відповідача, як до фізичної особи, яка є майновим поручителем, а позовні вимоги до боржника за основним зобов`язанням - ТОВ «Комелія», як до юридичної особи, в даній справі не заявлені, а тому позов не підлягає розгляду господарським судом, оскільки в суб`єктивному складі відповідачів по даній справі міститься виключно фізична особа.

Отже, даний спір виник з цивільних правовідносин між банком та відповідачем, як майновим поручителем щодо договору іпотеки, а тому,в даному випадку, підлягають до застосування положення ст. 19 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, дійшов висновків, що не відповідають обставинам справи, та допустив порушення норм процесуального права при її постановленні, зокрема, ч. 1 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права при його ухваленні знайшли своє підтвердження при розгляді справи.

Відтак, ухвала Подільського районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції у відповідності до положень ст. 379 ЦПК України, в т.ч. і для виконання вимог положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 10-13, 251, 263, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Комелія» про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на майно скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

В.В. Гуль

Є.М. Суханова