Справа № 274/6682/20 Провадження № 2/0274/1901/20
РІШЕННЯ

Іменем України

26.10.2020 м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б. (далі - Суд), розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Бердичівської державної нотаріальної контори Ценрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький) про зняття обтяження, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2020 ОСОБА_2 звернулася з позовом до Бердичівської державної нотаріальної контори Ценрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький) про зняття заборони відчуження з нерухомого майна - житлового будинку по АДРЕСА_1 , що була накладена 07.06.1982 за реєстровим №1693 на підставі ухвали б/н народного суду, зареєстрована 23.03.2006 за №3003072 Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначає, що після сметрі своєї матері - ОСОБА_3 вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак, нотаріусом було повідомлено, що на спадкове майно за адресою: АДРЕСА_1 накладена заборона, що, в свою чергу, позбавляє її можливості прийняти спадщину і, як наслідок, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.10.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у письмовій заяві від 26.10.2020 просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

16.10.2020 на адресу суду від відповідача надійшла заява, в якій останній просить розгляд справи проводити без участі його представника, у вирішенні позовних вимог покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно довідки Комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" №1188 від 17.07.2020 ОСОБА_1 належить 31/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 10.03.1987 року, посвідченого Бердичівською держнотконторою (а.с.23).

Згідно відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис від 23.03.2006 за №3003072 про накладення заборони на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборону на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 було накладено на підставі ухвали б/н Народного суду м.Бердичева від 07.06.1982. Особа, майно якої обтяжується зазначено ОСОБА_4 .

Як вбачається з копії рішення Народного суду м.Бердичева від 22.12.1983 у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та поділ майна й зустрічним позовом про поділ майна та визнання права власності на 1/2 частину будинку, 37/100 ідеальних частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на час розгляду справи належали ОСОБА_4 .

З довідки Комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" №1188 від 17.07.2020 вбачається, що за ОСОБА_3 (після розірвання шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_6 ) зареєстровано 69/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Дівоче ж прізвище позивача " ОСОБА_6 ", яке було змінено на " ОСОБА_7 " на підставі свідоцтва про шлюб.

З листа Бердичівської державної нотаріальної контори Житомирської області Ценрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький) №1273/01-16 від 11.09.2020 вбачається, що згідно відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис від 23.03.2006 за №3003072 про накладення заборони на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6(в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Нормами частин 1 та 2 ст.321ЦКУкраїни регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Судом встановлено, що права позивача порушуються, оскільки вона не може оформити спадщину на 69/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 через наявність заборони на це майно, за відсутності підстав для заборони, а тому права позивача підлягають судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття заборони з майна.

Відповідно до ст. 1 першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожна сторона має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Зважаючи на те, що заборона, накладена в ході розгляду цивільної справи у 1982 році про поділ майна подружжя, будь-які дані про ніявність інших виконавчих проваджень стосовно арештованого майна відсутні, підстав для продовження обтяження на майно не вбачається, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом звільнення майна з-під заборони.

Керуючись ст. ст. 2-5, 10-13, 19, 81-82, 89, 200, 206, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Зняти заборону відчуження з нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 , що була накладена 07.06.1982 за реєстровим №1693 на підставі ухвали б/н народного суду, зареєстрована 23.03.2006 за №3003072 Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 23.03.2006 №3003072 (архівна дата: 07.06.1982) про заборону на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення у письмовій формі до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників:

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Бердичівська державна нотаріальна контора Ценрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький), місцезнаходженя: 13301, м.Бердичів, вул.Володимирська, 1а.

Суддя Т.Б.Большакова