Дата документу 11.06.2020 Справа № 325/563/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 325/563/20 Головуючий у 1 інстанції: Діденко Є.В.
Провадження № 22-ц/807/2101/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2020 року про передачу до іншого суду матеріалів за позовною заявою ОСОБА_1 до ГУНП в Запорізькій області, Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, та прокуратури,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Приазовського районного суду Запорізької області з позовом до ГУНП в Запорізькій області, Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, та прокуратури.

Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2020 року справу було передано за підсудністю до іншого суду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність і необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та передати справу до Приазовського районного суду Запорізької області для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що позовна заява подана з дотриманням вимог альтернативної підсудності, передбаченої ч. 7 ст. 28 ЦПК України, тобто за місцезнаходженням відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи.

До апеляційного суду на апеляційну скаргу надано відзив представником Державної Казначейської служби України, у якому зазначено, що суд, визначаючи підсудність справи Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя врахував, що саме в межах територіальної підсудності цього суду розташовані два відповідачі, які є юридичними особами - Прокуратура Запорізької області та ГУНП в Запорізькій області. Вважає, що практика Верховного Суду з цього питання є різноманітною, тому є доцільним, щоб розгляд справи відбувався судом, визначеним за правилами ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких обставин.

Позивачем ОСОБА_1 пред`явлено позов до ГУНП в Запорізькій області, Прокуратури Запорізької області, Державної Казначейської служби України щодо відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органу, що здійснював досудове розслідування, та прокуратури, який подано до Приазовського районного суду Запорізької області.

Суддя Приазовського районного суду Запорізької області, передаючи справу за вказаним позовом ОСОБА_1 за підсудністю до іншого - Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, виходив з того, що справу необхідно передати за зареєстрованим місцем розташування більшості відповідачів, оскільки позивач зареєстрований в м. Мелітополі, а відповідачі - в м. Запоріжжі та в м. Києві.

В апеляційній скарзі адвокат Ковальов Д.В. як представник позивача ОСОБА_1 не погоджується з цим, вказуючи, що позовну заяву подано у відповідності до вимог ч. 7 статті 28 ЦПК України, оскільки відділення поліції та відділення місцевих прокуратур, розташовані у районах області, є відокремленими структурними підрозділами, в ході діяльності та функціонування яких спричинено моральну шкоду позивачу.

Дослідивши вказані доводи, колегія дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив: фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>».

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України ). Одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із загальним правилом ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Але для розгляду такої категорії справ передбачена частиною 4 статті 28 ЦПК України альтернативна підсудність за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як вбачається, ОСОБА_1 , пред`явивши позов до Приазовського районного суду Запорізької області про відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, та прокуратури, виходив з положень ч. 7 ст. 28 ЦПК України, на чому наголошує в апеляційній скарзі, тому звернувся до суду за місцезнаходженням структурних підрозділів органів державної влади, а саме, відділення поліції та органу місцевої прокуратури.

Відповідно до ч. 7 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред`являтись також за їх місцезнаходженням.

Колегія вважає, що вказана норма не поширюється на спірні правовідносини, які унормовано спеціальними нормативно-правовими актами.

Так, відділи поліції та відділи місцевих прокуратур у районах області не можуть прирівнюватись ані до філій, ані до представництв, а їх діяльність - до діяльності таких відокремлених структурних підрозділів.

У відповідності до вимог статті 12 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

У статті 13 цього Закону зазначено, шо питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12.

Статтею 14 вказаного Закону врегульовано, що заяву про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури, на вибір громадянина може бути подано до суду за місцем його проживання або за місцезнаходженням відповідного органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури.

Отже, за змістом вказаних положень спеціального закону, яким унормовано спірні правовідносини, питання щодо відшкодування шкоди, спричиненої органом досудового розслідування, прокуратури може вирішуватись судом за місцезнаходженням цих органів.

Оскільки позивач наголошує на спричиненні моральної шкоди йому під час досудового розслідування кримінального провадження, то на спірні відносини, зокрема, поширюються також норми кримінально-процесуального права.

В цьому сенсі колегією враховується правова позиція, викладена Касаційним кримінальним судом Верховного Суду в ухвалі від 22 квітня 2020р. ( провадження № 51 - 1901 впс 20) при вирішенні питання передачі матеріалів про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні на вирішення іншого суду.

Зміст правової позиції полягає в наступному: територіальна підсудність визначається за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.

Таким чином, з огляду на чітко визначену позицію Верховного Суду, що судом для розгляду питань у кримінальному провадженні, а відтак і у всіх похідних питаннях, зокрема, визначених у статтях 12, 13, 14 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», є суд за місцезнаходження саме юридичної особи, в складі якої знаходиться слідчий підрозділ, яким здійснювалось досудове розслідування.

За аналогією не може бути пред`явлено позов із вказаних питань до суду за місцезнаходження Приазовського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області, який не є юридичною особою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано передав справу за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Запорізькій області, Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, та прокуратури, до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, в межах територіальної підсудності якого знаходяться два основні відповідача: Запорізька обласна прокуратура та ГУНП в Запорізькій області.

Наведені в скарзі доводи колегія визнає помилковими, а тому відповідно до вимог статті 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ (далі - Закон № 540-ІХ).

З змістом підпункту 3 пункту 12 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» вказаного Закону № 540-ІХ під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 384, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів. витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 369, 375 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Постанова прийнята, складена та підписана 11 червня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.