ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року

м. Харків

Справа № 953/17837/19

Провадження № 22-ц/818/3080/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 ,

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 26 лютого 2020 року, ухвалене суддею Золотарьовою Л.І.,

у цивільній справі за позовом про позбавлення батьківських прав, призначення опікуном, стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначити її ОСОБА_1 піклувальником над неповнолітнім онуком ОСОБА_3 , а також просила стягнути з відповідача на користь піклувальника позивача аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позовна заява мотивована тим, що її дочка, ОСОБА_4 , з 31 серпня 2002 року знаходилась в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від сумісного проживання у них народився її онук, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 її дочка, померла та з того часу її онук, проживає у неї. Його батько, ОСОБА_2 , з початку 2017 р. не приймає ніякої участі у вихованні сина, не цікавиться успіхами та бажаннями дитини, станом його здоров`я, матеріально допомагає дуже рідко. Онук спостерігається у багатьох медичних спеціалістів, раз у рік йому потрібно обов`язково робити МРТ головного мозку, оскільки він перебуває на обліку в Інституті охорони здоров`я дітей та підлітків, міської клінічній лікарні № 4, КНП «Міська дитяча поліклініка №23» та знаходиться на диспансерному обліку у лікаря- невропатолога з діагнозом - арохноідальна кіста головного мозку, ВСД. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням зайнятися лікуванням ОСОБА_5 , але відповідач не реагував на її прохання, сам мешкає з іншою сім`єю в іншому місті та забирати сина або повертатися до нього не збирається.

Вказує, що батько ні особисто, ні телефоном с класним керівником не спілкується, батьківські збори не відвідує. Оскільки на теперішній час відповідач є законним представником дитини, вона не може отримати деякі документи, які підтверджують особу онука, відправити його ані на відпочинок, звернутися до деяких медичних спеціалістів, де, відповідно закону, необхідна згода батька. ОСОБА_6 перебуває на обліку Служби у справах дітей по Київському району як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах, у зв`язку з тим, що його батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків протягом тривалого часу, тому вона є потенційним кандидатом у опікуни/піклувальники та вимушена звернутися до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав та проханням призначити її піклувальником онука.

У запереченнях на позов відповідач частково не визнає його та посилається на те, що після смерті своєї дружини, він працював водієм на автобусі дальнього слідування. Оскільки утримання, виховання, навчання дитини потребує значних матеріальних витрат, а на тому місці роботи була хороша заробітна плата, тому він не хотів втратити ту роботу задля можливості фінансового забезпечення сина. Позивач допомагала йому поки він був у рейсах. Зазначає, що він не пиячить, веде нормальний спосіб життя, працює постійно в рейсах, матеріально допомагав, допомагає і буде допомагати. Після того, як він дізнався, що позивач хоче позбавити його батьківських прав, почав офіційно (банківськими переказами) допомагати грошима сину, про що має підтвердження, на підтвердження надання матеріальних коштів сину особисто має свідків з роботи. Вважає, що позивач налаштовує сина на негативне ставлення до відповідача, тому син уникає з ним спілкування.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 26 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, призначення опікуном, стягнення аліментів задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , піклувальником над неповнолітнім онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.09.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач допомагав та допомагає сину, але зазначає, що матеріальне забезпечення дітей є обов`язком батьків. Проте, відповідач свідомо, злісно, без будь-яких наявних причин нехтує своїми батьківськими обов`язками, не займається вихованням та матеріальним утриманням дитини, не створює умов для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, суд погоджується з висновком Департаменту служб у справах дітей, та в інтересах дитини вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . З наданих до суду доказів суд зробив висновок, що ОСОБА_1 житлом забезпечена, до кримінальної відповідальності не притягувалася, протипоказань за станом здоров`я щодо призначення її опікуном не має, вона створила всі умови, необхідні для проживання, повноцінного виховання та утримання неповнолітнього ОСОБА_6 , тому може бути призначена опікуном ОСОБА_3 . Щодо позову в частині стягнення з відповідача аліментів суд зазначив, що відповідач позов в цій частині визнав, є здоровою, працездатною людиною, інших осіб на утриманні не має, має можливість

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду в частині позбавлення позивача батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду, викладені у ньому, не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначено, що суд помилково виходив з того, що відповідач не спілкується з дитиною, не утримує її та не займається вихованням, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу та винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки для батька і застосовується тільки тоді, коли поведінку батьків змінити у кращій бік неможливо і лише за наявності їх вини. Вважає, що встановлені судом фактичні обставини справи не містять відомостей про застосування до відповідача попереджень про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, або, що на орган опіки та піклування покладено обов`язок здійснювати контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Також вказує, що суд також невірно зробив висновок щодо ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки ті обставини, що він не спілкується та не бачиться із сином виникли поза волею ОСОБА_2 і не з його вини, адже дитина сама не бажає спілкуватись з батьком, який також постійно перебуває у рейсах за межами м. Харкова, тобто між ними існує конфлікт у зв`язку з різними поглядами на життя, який має тимчасовий характер, проте негативно вплинув на їх взаємовідносини та особисті стосунки.

В обґрунтування скарги посилається на те, що перебування дитини на матеріальному забезпеченні бабусі не свідчить про відсутність фінансової підтримки батька, оскільки він постійно надавав матеріальну допомогу, а після початку судового процесу та загострення конфлікту, переказує кошти через банківські установи.

Також, відповідачем надано пояснення до апеляційної скарги, де він зазначає, що після смерті дружини гроші з додаткового заробітку надавав сину, проте їх розмір дещо зменшився, оскільки у відповідача з`явилася дружина, з якою він перебуває у цивільному шлюбі та проживає у АР Крим. Син декілька разів приїздив до відповідача на відпочинок, але жити не погоджувався. Зазначає, що неодноразово передавав йому кошти у м. Харкові перед рейсами, оскільки на пропозиції провести разом час син відповідав відмовою. Вважає, що їх стосунки значно погіршились після вимог сина щодо купівлі йому батьком квартири та розмови з позивачем про тимчасову зміну місця реєстрації дитини у її квартирі для продажу відповідачем свого житла та купівлі нового, що потягло за собою виклики до органів опіки та піклування.

У своїх поясненнях третя особа департамент служб у справах дітей ХМР просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки рішення суду є законним та обґрунтованим. Посилається на те, що дитина у судовому засіданні підтримала вимоги позову, батько за час та після розгляду справи своє ставлення до батьківських обов`язків не змінив, продовжує ставитись байдуже, на виклики служби у справах дітей не реагував, проти встановлених обставин справи не заперечував. Крім того, не заперечував проти призначення позивача піклувальником дитини та призначення аліментів, оскільки не має наміру виконувати свої батьківські обов`язки.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 також просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням вимог ст.263 ЦПК України. Вказує, що ситуація у відносинах батька та сина не змінюється, відповідач не спілкується та не цікавиться дитиною, її інтересами, навчанням та станом здоров`я, тримає у себе картку, що пояснює своїм тяжким матеріальним станом, на яку щомісячно перераховується державна допомога у зв`язку з втратою годувальника (смерть матері) та перераховує ці грошові кошти сину вказуючи, що він надає матеріальну допомогу, проте, у квітні 2020 року разова виплата у розмірі 1000 грн. перерахована не була. Зазначає, що всі розмови батька з сином закінчувались депресивним станом останнього.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позову щодо позбавлення його батьківських прав та призначення піклувальника, тому, в іншій частині рішення суду щодо стягнення аліментів не переглядається в апеляційному порядку.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що Відповідно до свідоцтва про народження батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 .

Відповідно до листа КЗ «Харківська загальноосвітня школа 1-3 ступенів №158 Харківської міської ради Харківської області» від 17.07.2019 року №444, вбачається, що ОСОБА_3 є учнем даної школи, вихованням дитини займається бабуся, дідусь та його тітка. Батько ОСОБА_7 ні особисто ні телефоном з класним керівником не спілкувався, батьківські збори не відвідував.

Відповідно до листа Департаменту охорони та здоров`я Харківської ради КНП «міська дитяча поліклініка 23» від 16.07.2019 року №938,вбачається, що ОСОБА_3 знаходиться під наглядом фахівців лікувального закладу. Лікарню відвідує у супроводі бабусі та дідуся. ОСОБА_5 знаходиться на диспансерному обліку у лікаря невропатолога з діагнозом арохноідальна кіста головного мозку. ВСД. Батько станом здоров`я дитини не цікавиться, мешкає окремо.

З акту обстеження умов проживання від 03.09.2019 року, вбачається, що для виховання та проживання створені усі належні умови.

Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. На засіданні Комісії було встановлено, що ОСОБА_8 опинився в складних життєвих умовах, його мати померла, він мешкає з бабусею. Батько живе окремо та вихованням свого сина не займається, від виконання батьківських обов`язків ухиляється, не приймає участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини, не цікавиться станом здоров`я сина, його навчанням та дозвіллям.

Відповідно до висновку про стан здоров`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , протипоказань до виконання обов`язків опікуна не має.

Відповідно до довідки наданої ГУПФУ в Харківській області ОСОБА_1 отримує пенсію за віком.

Відповідно до свідоцтва про право власності. ОСОБА_1 належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку від 17.10.2019 року, орган опіки та піклування вважає за доцільно призначити ОСОБА_1 піклувальником над неповнолітнім ОСОБА_9 у разі позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

З наданих до суду доказів вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , житлом забезпечена, до кримінальної відповідальності не притягувалася. Протипоказань за станом здоров`я щодо призначення її опікуном не має. Створила всі умови, необхідні для проживання, повноцінного виховання та утримання неповнолітнього ОСОБА_6 .

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що позивач не надала доказів того, що він умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина.

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина, позивачем не надано.

Аналогічні висновки містяться в Постанові Верховного Суду у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2018 року справа № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.

Висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітнього сина не є обов`язковим для суду (частини п`ять, шість статті 19 СК України).

У рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» Європейського суду з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків.

З урахуванням наведеного, висновок суду першої інстанції, що зазначені позивачем обставини свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських обов`язків відносно сина є помилковими.

Оскільки суд неправильно застосував норми матеріального права, рішення суду в частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Щодо призначення піклувальником ОСОБА_1 судова колегія зазначає наступне.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача повідомив, що вважає вказану вимогу такою, що взаємопов`язана з вимогою про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 та просив відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд, виходячи з принципу справедливості, рівності та виваженості, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Так, в судовому засіданні сторони пояснили, що відповідач ОСОБА_2 проживає за межами м. Харкова в АР Крим, має напружені стосунки із сином ОСОБА_3 і непорозуміння, у них несистематичні зустрічі і спілкування та на час карантину у відповідача не має постійного заробітку, відтак, організацією нормальної життєдіяльності, укладу життя та забезпеченням інтересів та прав неповнолітньої дитини ОСОБА_3 займається позивач ОСОБА_1 .

Зокрема, представництвом у лікарнях, військкоматі, питаннями соціального забезпечення тощо, де необхідна безпосередня присутність батьків. Тобто, без надання статусу "піклувальника" будуть обмежені можливості дій позивача від імені батьків та в інтересах дитини, за умови неможливості постійної присутності батька і призведе до звуження прав неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .

Беручи до уваги наведене, судова колегія вважає за необхідне залишити рішення суду в цій частині без змін задля якнайкращого забезпечення інтересів і прав, особистих потреб та гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню в частині позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 та ухваленню в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову, в частині визначення позивача піклувальником неповнолітнього ОСОБА_3 судове рішення підлягає залишенню без змін. В іншій частині рішення суду не переглядалося в апеляційному порядку.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 26 лютого 2020 року в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 скасувати.

В задоволенні позову в цій частині відмовити.

В частині призначення піклувальником ОСОБА_1 рішення суду залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 18 червня 2020 року