Гайворонський районний суд Кіровоградської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2020 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Панасюка І.В.,

з участю секретаря судового засідання Казмірчук П.Б.,

представника відповідача - адвоката Мандзюка В.Б.,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в місті Гайвороні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

До Гайворонського районного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що між позивачем та відповідачем 10 травня 1997 р. було укладено шлюб. Від шлюбу мають двох дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

30.01.2018 року рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області шлюб розірвано.

У період шлюбу, а саме в 1999 році вони придбали автомобіль марка ГАЗ 2411, легковий седан- В , 1991 року виписку, в 2010 році було придбано причеп легковий - марка КАРЗ-6 ПФ-01 фермер та в 2012 році було придбано автомобіль OPEL ASTRA легковий седан - В, 2004 року випуску державний номер НОМЕР_2 . Всі дані транспортні засоби були зареєстровані на відповідача.

Основним доходом їхньої сім`ї був обробіток земельної ділянки (паю) в розмірі 6,25 га., яка дісталася їй у спадок та тримання худоби.

За спільно прожиті роки відповідач на заробітки не їздив, отриману заробітну плату на потреби сім`ї не витрачав, а тримав при собі.

Після розірвання шлюбу відповідач забрав собі три корови та свині.

На даний час їхня неповнолітня донька навчається в навчальному закладі де за рік навчання необхідно платити більше 35000 грн. та за проживання в гуртожитку 5200 грн. на рік.

Враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, яка проживає з нею, вважає можливим відступити від принципу рівності часток подружжя і виділити їй більшу частку із спільного майна.

Просить суд виділити ОСОБА_1 легковий автомобіль седан марки OPEL ASTRA, тип В, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , вартістю 84090,00 грн., виділити ОСОБА_2 легковий автомобіль, седан марки ГАЗ 2411, тип В, 1991 року випуску, вартістю 35800,00 грн., причеп легковий марки КАРЗ-6 ПФ-01 ФЕРМЕР, тип В, 2010 року випуску, вартістю 8500,00 грн., домашню худобу (3 корови, 4 поросят), вартістю 50000 грн., а всього майна на суму - 94300 грн., стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію в розмірі 5105 гривень, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1565 грн.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просить його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечив, що спільне майно подружжя складають легковий автомобіль марки OPEL ASTRA, легковий автомобіль марки НОМЕР_3 та причеп легковий марки КАРЗ-6 ПФ-01 ФЕРМЕР. Погодився з вартістю зазначеного позивачем майна. Поряд з цим представник відповідача не визнає спільним майном подружжя домашню худобу. В порядку розподілу спільного майна подружжя погоджується на визнання за сторонами по Ѕ частці спірного майна. В стягненні компенсації також заперечує, оскільки сторони не дотрималися передбачені Законом вимоги, щодо цього.

Допитані як свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожний окремо в судовому засіданні пояснили, що сторони мали у власності 3 корови, а також можливо мали поросят, однак останніх не бачили. Після того як сторони припинили шлюбні відносини вказана худоба зникла.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Виходячи із встановленого ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем 09 травня 1997 р. було укладено шлюб. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6). 30.01.2018 року рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області шлюб розірвано (а.с. 5).

У період шлюбу, а саме в 1999 році сторони придбали автомобіль марки ГАЗ 2411, легковий седан- В , 1991 року виписку, в 2010 році було придбано причеп легковий - марка КАРЗ-6 ПФ-01 фермер та в 2012 році було придбано автомобіль OPEL ASTRA легковий седан - В , 2004 року випуску, транспортні засоби зареєстровані на відповідача, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ (а.с. 9) та не заперечується сторонами.

Пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз`яснив, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. 2 і 3 ст. 70 СК України, в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України).

Позивач просила відступити від рівності часток з тих мотивів, що вона витрачає значні суми коштів на навчання неповнолітньої дитини. Втім лише заявлені мотиви не можуть бути підставами для відхилення від рівності часток. Всупереч положенням ст.ст. 59-60 ЦПК України позивачем не надано належних і переконливих доказів для відступлення від рівності часток подружжя, крім того на даний час неповнолітніх дітей сторони не мають.

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя.

Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (автомобіль) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності таких умов присудження грошової компенсації може мати місце, зокрема, на підставах передбачених ст. 364 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та наявності згоди співвласника на одержання відповідної грошової суми.

Так, відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. 3 ст. 358 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.

Таким чином, враховуючи, що набуті сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства спірні автомобілі та причеп є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності - за кожним на 1/2 частину вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об`єкт на режим спільної часткової власності.

Враховуючи, що спірні автомобілі та причеп є неподільними речами, і жодною із сторін не вчинено дій, передбачених ч.ч. 4, 5 ст.71 СК України, суд вважає за необхідне визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності.

Що стосується вимоги позивача про виділ ОСОБА_2 домашньої худоби (3 корови, 4 поросят), суд вважає її необґрунтованістю та безпідставною, оскільки підтверджень того, що худоба була придбана в період шлюбу, існувала на момент подання позову та реальну вартість худоби позивач суду не надала.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розподіл спільного майна подружжя, підлягають частковому задоволенню.

Частиною першою ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись: ст.ст. 60, 63, 69, 70 СК України,

ст.ст. 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину легкового автомобіля седан марки OPEL ASTRA, тип В, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , 1/2 частину легкового автомобіля, седан марки ГАЗ 2411, тип В, 1991 року випуску, зареєстрований 21.07.1999 року за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 1/2 частину причепа легкового марки КАРЗ-6 ПФ-01 ФЕРМЕР, тип В, 2010 року випуску, зареєстрований 28.05.2010 року за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину легкового автомобіля седан марки OPEL ASTRA, тип В, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , 1/2 частину легкового автомобіля, седан марки ГАЗ 2411, тип В, 1991 року випуску, зареєстрований 21.07.1999 року за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 1/2 частину причепа легкового марки КАРЗ-6 ПФ-01 ФЕРМЕР, тип В, 2010 року випуску, зареєстрований 28.05.2010 року за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Припинити право спільної сумісної власності подружжя на легковий автомобіль седан марки OPEL ASTRA, тип В, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , легковий автомобіль, седан марки ГАЗ 2411, тип В, 1991 року випуску, причеп легковий марки КАРЗ-6 ПФ-01 ФЕРМЕР, тип В, 2010 року випуску.

В іншій частині позовних вимог про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 782 гривні 50 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. В. Панасюк

Дата документу 23.06.2020