ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4346/20 Справа № 211/7809/19 Суддя у 1-й інстанції - Гіда О. С. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство "Криворіжтепломережа",

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, в порядку ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 лютого 2020 року про повернення позовної заяви, яка постановлена суддею Гіда О.С. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства "Криворіжтепломережа" про скасування боргу.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано ОСОБА_1 строк для усунення недоліків.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 лютого 2020 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу з підстав не виконання позивачем вимог ухвали суду про залишення без руху позовної заяви.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції через порушення вимог процесуального законодавства. В мотивування апеляційної скарги позивач зазначає, що ухвалу суду про залишення апеляційної скарги не отримував, тому не міг усунити зазначені в ній недоліки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржувана ухвала входить до переліку, передбаченого ч.1 ст. 353 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції керувався ч.3 ст. 185 ЦПК України та виходив з того, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 17 грудня 2019 року про залишення позовної заяви без руху. Конверт повернуто на адресу суду без вручення адресату за закінченням терміну збергання.

Однак, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ч.1, ч.2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч.3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як видно з матеріалів справи, ухвалою суду від 17 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху (а.с.21).

Копія ухвали суду надіслана до виконання позивачу за адресою АДРЕСА_1 , проте повернулась на адресу суду без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.22,23).

Повертаючи позовну заяву суд, як підставу повернення зазначив не виконання позивачем недоліків, зазначених в ухвалі суду про залишення без руху.

Проте, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції помилковими та передчасними.

Приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення кореспонденції суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування учасника справи. Повернення кореспонденції суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року, провадження № 14-507цс18, справа № 752/11896/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зроблений висновок, що повернення апеляційної скарги з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише у тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилася від виконання вимог, указаних в ухвалі.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач повідомлений про надходження на його ім`я будь-якої кореспонденції.

Крім того, колегія суддів зауважує, що місцевим судом не використано зазначені позивачем в позовній заяві засоби телефонного та електронного зв`язку, шляхом скерування отримання ним ухвали про залишення позовної зави без руху. А отже, висновок суду що позивач не отримав ухвалу суду про залишення позову без руху з незалежних від нього підстав, є помилковим таким, що спростовується матеріалами справи.

Зважаючи на зазначені обставини, суд першої інстанції, вирішуючи питання про повернення позовної заяви дійшов передчасного висновку про невиконання позивачем вимог ухвали про залишення позову без руху, оскільки доказів належного сповіщення його про її існування та обізнаності про необхідність усунення недоліків, матеріали справи не містять.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голднер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року, серія A № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та дотримуватися пропорційності між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Герен проти Франції» від 29 липня 1998 року, § 37, рішення у справі Мельник проти України від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви через не усунення недоліків таким, що не відповідає процесуальним вимогам та суперечить принципу доступності до судового захисту, тому ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 лютого 2020 року про повернення позовної заяви, згідно вимог ст.379 ЦПК України слід скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для вирішення питання згідно вимог процесуального закноодвства.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 4 ч.1 ст. 379, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 лютого 2020 року скасувати.

Цивільну справу повернути до того ж суду для вирішення питання відповідно до вимог процесуального законодавства.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2020 року.

Головуючий:

Судді: