ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/637/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/4503/19 Категорія: Гудзенко В.Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Храпка В.Д., Вініченка Б.Б.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 лютого 2020 року, постановлену в складі судді Гудзенко В.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» про захист прав споживачів, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» про захист прав споживачів.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2019 року було відкрито провадження у справі.

29 січня 2020 року від позивача надійшла позовна заява із збільшеним розміром позовних вимог.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 із збільшеним розміром позовних вимог повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву позивачу, якою збільшено позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач в порушення вимог ч. 5 ст. 49 ЦПК України не додала до заяви докази направлення її копії іншим учасникам справи.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом необхідно було спочатку прийняти рішення щодо прийняття первісного позову та заяви про збільшення позовних вимог, а потім вже мають надсилатись сторонам копії відповідних документів. Крім того прийняттям норми ч.5 ст. 49 ЦПК України в редакції Закону 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року про надання доказів про направлення копій заяви та доданих документів іншим учасникам справи до вирішення питання про прийняття заяви до розгляду судом було звужено, а практично скасовано право подавати заяву про збільшення розміру позовних вимог. Крім того вказує на те, що суд повинен був вказати на недоліки заяви та конкретизувати вимогу щодо надання доказу про направлення копії позовної заяви іншим учасникам справи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не подано.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2019 року було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» про захист прав споживачів та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.41).

29 січня 2020 року від позивача надійшла позовна заява із збільшеним розміром позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Вимоги вказаної процесуальної норми зобов`язують позивача у будь-якому випадку, тобто і при збільшенні або зменшенні позовних вимог, направляти копію такої заяви учасникам справи.

Направляючи позовну заяву із збільшеним розміром позовних вимог позивач не виконала вимоги ч. 5 ст. 49 ЦПК України, а саме не надала доказів про направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи, що є підставою для повернення заяви.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки незгода позивача з нормами чинного законодавства не може бути підставою для його невиконання, що встановлено статтею 68 Конституції України згідно якої кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 1 ЦПК України встановлено, що Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Згідно частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Із зазначених норм права слідує, що саме нормами цивільного процесуального кодексу визначено порядок здійснення цивільного судочинства і такі норми застосовуються станом на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Станом на час подачі позивачем заяви зі збільшеними позовними вимогами діяла норма цивільного процесуального кодексу встановлена частиною 5 статті 49 ЦПК України, а відтак суд вірно її застосував.

Така норма забезпечує право інших учасників на обізнаність про підстави позовних вимог, їх предмет та забезпечує такі основні засади (принципи) цивільного судочинства, як змагальність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом (ч.3 ст.2 ЦПК України), а тому не створює жодної перешкоди в подачі заяви про збільшення розміру повних вимог і направлена на виконання таких завдань цивільного судочинства як справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В законодавстві не передбачено, що застосуванню норми ч. 5 ст. 49 ЦПК України судом, має передувати прийняття поданої заяви та зазначення про її недоліки.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотримання норм діючого законодавства, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» про захист прав споживачів - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 26 березня 2020 року.

Судді