Справа № 135/350/20
Провадження № 2/135/189/20
РІШЕННЯ

іменем України

25.06.2020 Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: судді Корнієнка О.М.,

з участю секретаря судових засідань Міронової Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ладижинської міської ради Вінницької області про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до Ладижинської міської ради Вінницької області про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування. В позовній заяві зазначив, що 23 січня 1998 року на 10 сесії 22 скликання Ладижинська міська рада Вінницької області прийняла рішення про безкоштовну передачу у приватну власність його матері ОСОБА_2 земельної ділянки, зокрема, для ведення особистого селянського господарства площею 0,40 га. Його мати розпочала процедуру приватизації вищевказаної земельної ділянки на підставі вказаного рішення Ладижинської міської ради, а саме: замовила технічну документацію щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 08.11.2000 у ТГК «Румб», на підставі якої проведено реєстрацію земельної ділянки площею 0,2287 га, цільове призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :07:012:0029. ІНФОРМАЦІЯ_2 його мати ОСОБА_2 померла в м. Ладижин Вінницької області, не завершивши процедуру приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства і не отримавши необхідні документи, що посвідчують право власності на вищевказану земельну ділянку. Він вчасно подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті матері, так як він є єдиним спадкоємцем після її смерті та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 08.05.2018 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Але оскільки відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку площею 0,2287 га цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :07:012:0029, нотаріус відмовила видати свідоцтва про право на спадщину на цю земельну ділянку. Тому, він звернувся в суд для захисту своїх прав та інтересів та просив визнати за ним право на завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2287 га, кадастровий номер :07:012:0029, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 .

Сторони по справі в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача ОСОБА_3 подала до суду заяву, в якій позовні вимоги позивача підтримує, просить їх задовольнити та просить розглянути справу без її участі та участі позивача.

Представник відповідача подав заяву в якій просить розглянути справу за відсутності представника, не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

За змістом положень статті 182 ЦК України до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстровано в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Таким чином, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві.

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У Перехідних положеннях Земельного Кодексу України визначено, у разі, коли спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно до ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування, - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження № 61-6243 св 18 в якій зазначено, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Судом встановлено, що 23 січня 1998 року на 10 сесії 22 скликання Ладижинська міська рада Вінницької області винесла рішення про безкоштовну передачу у приватну власність ОСОБА_2 , земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,40 га, що підтверджується архівною довідкою № 18-15/236 від 12.12.2019, виданою Архівним відділом Ладижинської міської ради Вінницької області.

ОСОБА_2 розпочала процедуру приватизації земельної ділянки на підставі рішення органу місцевого самоврядування Ладижинської міської ради Вінницької області 10 сесії 23 скликання від 23.01.1998, а саме: замовила технічну документацію щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 08.11.2000 у ТГК «Румб», на підставі якої проведено реєстрацію земельної ділянки площею 0,2287 га, цільове призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :07:012:0029, що вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-019 від 20.12.2019.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла в м. Ладижин Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 . Процедуру приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 не завершила і не отримала необхідні документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку.

ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого державним нотаріусом Другої тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області Кощеєвою Г.С..

ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,2287 га цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :07:012:0029, оскільки, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Відтак, встановлено, що позивач не може оформити свої права на завершення приватизації земельної ділянки.

Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача не заперечуються відповідачем і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, відтак, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 1216, 1218 Цивільного Кодексу України, ст. 125, п. 1 розд. Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України, ст. ст. 12, 81, 89, 263-265 ЦПК, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право на завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2287 га, кадастровий номер :07:012:0029, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Ладижин Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя