ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/331/20 Доповідач - Дикун С.І.
Категорія - 304030000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

без участі учасників судового процесу

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу № 607/19016/19 за апеляційною скаргою Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2019 року у справі за позовом Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя до Тернопільської міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсною додаткової угоди від 08 січня 2019 року до договору оренди земельної ділянки від 28 грудня 2010 року укладеного між Тернопільською міською радою та ОСОБА_1 , ухваленого суддею Герчаківською О.Я., повний текст рішення складено 10 грудня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року Тернопільський національний технічний університет імені Івана Пулюя (далі - ТНТУ ім. І.Пулюя) звернувся в суд із позовом до відповідачів - Тернопільської міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсною додаткової угоди від 08 січня 2019 року до договору оренди земельної ділянки від 28 грудня 2010 року, укладеного між Тернопільською міською радою та ОСОБА_1 .

Позовні вимоги ТНТУ ім. І.Пулюя обґрунтовував тим, що відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ 295926, виданого Тернопільською міською радою 28 грудня 2004 року, на підставі рішення Тернопільської міської ради № 4/4123 від 26 вересня 2002 року, Тернопільському державному технічному університету імені Івана Пулюя ( на даний час - ТНТУ ім. І.Пулюя) надано в постійне користування 0,2081 га землі за адресою: АДРЕСА_1 для житлової забудови та громадського призначення; для обслуговування гуртожитку № 2 . Відповідно до кадастрового плану даної земельної ділянки встановлено, що відповідач ОСОБА_1 користується частиною земельної ділянки, що перебуває в постійному користуванні позивача площею 0,0110 га. В процесі розгляду земельного спору щодо проходження меж між земельною ділянкою ТНТУ ім . І.Пулюя та земельною ділянкою ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 було встановлено, що земельною ділянкою площею 0,0110 га за адресою: АДРЕСА_1 , яка на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №295926, виданого Тернопільською міською радою від 28 грудня 2004 року (цільове призначення земельної ділянки - для житлової забудови і громадського призначення; для обслуговування гуртожитку № 2), відповідно до кадастрового плану знаходиться в межах земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні позивача, користується громадянин ОСОБА_1 .. Відповідно до витягу з протоколу № 4 засідання узгоджувальної комісії Тернопільської міської ради по вирішенню земельних спорів від 02 березня 2016 року встановлено, що частина земельної ділянки приблизно площею 110 м.кв., яка була передана ОСОБА_1 в оренду для влаштування заїзду рішенням сесії міської ради, перебуває у постійному користуванні ТНТУ ім. І.Пулюя. Жодних правовстановлюючих документів, які би підтверджували відчуження даної земельної ділянки в університету для передачі її у власність або користування ОСОБА_1 немає. Відповідно до інформації виконавчого комітету Тернопільської міської ради (вих. №10867/05-10 від 02 серпня 2019 року), наданої на інформаційний запит позивача №2/5-1881 від 23 липня 2019 року Тернопільською міською радою рішення щодо вилучення із користування університету земельної ділянки або її частини за адресою: АДРЕСА_1 , не приймалося.

Без жодних правових підстав, без згоди ТНТУ ім. І.Пулюя та рішення Тернопільської міської ради, без вилучення з постійного користування університету частини земельної ділянки площею 0,0110 га, без погодження зовнішніх меж з позивачем Тернопільська міська рада надала її у користування в складі земельної ділянки площею 0,0160 га відповідачу ОСОБА_1 . Додаткова угода до договору оренди земельної ділянки від 28 грудня 2010 року, укладена між Тернопільською міською радою та ОСОБА_1 , носить протиправний характер та суперечить інтересам держави, оскільки її зміст порушує право постійного користування ТНТУ ім. І.Пулюя земельною ділянкою площею 0,0110 га за адресою: АДРЕСА_1 . Крім цього, сторони зазначеної додаткової угоди діяли недобросовісно, оскільки їм була відома та обставина, що за позивачем на праві постійного користування закріплена земельна ділянка площею 0,0110 га за адресою: АДРЕСА_1 , вона не є вилученою із користування університету, і входить до складу земельної ділянки площею 0,0160 га, що була передана в користування за даною додатковою угодою ОСОБА_1

ТНТУ ім. І.Пулюя просив суд визнати недійсною додаткову угоду від 08 січня 2019 року до договору оренди земельної ділянки від 28 грудня 2010 року, укладеного між Тернопільською міською радою та ОСОБА_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТНТУ ім. І.Пулюя просить рішення суду першої інстанції скасувати, та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ТНТУ ім. І.Пулюя про визнання недійсною додаткову угоду від 08 січня 2019 року до договору оренди земельної ділянки від 28 грудня 2010 року, укладеного між Тернопільською міською радою та ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що рішення суду постановлене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права - Закону України "Про оренду землі" щодо поновлення договору оренди землі, тлумачення яких дано Верховним Судом України у постановах від 18 березня 2015 року у справі №6-3цс15, 10 червня 2015 року у справі №6-70цс15 з метою усунення неодинакового застосування положень ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі". ОСОБА_1 не повідомив Тернопільську міську раду про намір продовження договірних відносин, як це зазначено в умовах договору оренди і не звернувся до суду по закінченню місячного строку за захистом свого права на укладення додаткової угоди, тобто відповідач ОСОБА_1 не реалізував переважного права на поновлення договору оренди землі.

Позивач також вказує, що приймаючи оскаржуване рішення, суд правильно зазначив, що частина земельної ділянки площею 0,0110 га перебуває у постійному користуванні позивача, що підтверджується витягом з протоколу №4 засідання узгоджувальної комісії Тернопільської міської по вирішенню земельних спорів від 02.03.2016, та що рішення щодо вилучення спірної земельної ділянки не приймалось. Однак, цих обставин суд не врахував та не зауважив, що жодних правовстановлююих документів, які б підтверджували передачу спірної земельної ділянки у власність або користування ОСОБА_1 немає. Спірна додаткова угода була укладена за відсутності рішення Тернопільської ради та позивача, без жодних правових підстав, а тому така угода носить протиправний характер та суперечить інтересам держави, оскільки її зміст порушує право постійного користування університету земельною ділянкою 0,0110 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, ТНТУ ім. І.Пулюя в апеляційній скарзі посилається на те, що сторони оспорюваної угоди діяли недобросовісно, оскільки їм була відома та обставина, що спірна земельна ділянка не вилучена у власника - ТНТУ ім. І.Пулюя. А тому, відповідно до вимог ст.203, ст.215, ч. 3 ст.228 ЦК України спірна додаткова угода повинна бути визнана недійсною.

Позивач вважає хибними твердження суду, що оспорювана додаткова угода не порушує його прав та інтересів, оскільки укладення зазначеної додаткової угоди порушує реалізацію права постійного користування університетом земельною ділянкою.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 вважає доводи апеляційної скарги безпідставними і такими, що не заслуговують на увагу апеляційного суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

ОСОБА_1 вказує, що оспорювана угода була укладена між ним та Тернопільською міською радою відповідно до вимог ст.33 Закону України "Про оренду землі", позивач не був стороною цієї додаткової угоди, не оскаржив основного договору оренди землі, а тому укладення додаткової угоди не зачіпає його прав та інтересів. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21 травня 2018 року у справі №607/10423/17, залишеним без змін судами апеляційної і касаційної інстанцій, договір оренди землі від 28.12.2010 року визнано поновленим та зобов`язано Тернопільську міську раду укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі між ним та Тернопільською міською радою. Отже, оспорювана додаткова угода укладена за результатами вирішення судового спору щодо пролонгації договору оренди, який виник між сторонами договору, відповідно до судового рішення, яке набрало законної сили.

Учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про день і час слухання справи, у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, заяв щодо відкладення розгляду справи з метою брати участь у справі особисто не подали, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Микитович П.М. просив проводити розгляд справи без їх присутності з урахуванням правових позицій, викладених ним у відзиві на апеляційну скаргу.

Враховуючи наведене та вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає, що розгляд справи слід проводити без явки учасників справи.

Заслухавши пояснення доповідача, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ 295926, виданого Тернопільською міською радою 28 грудня 2004 року, на підставі рішення Тернопільської міської ради № 4/4123 від 26 вересня 2002 року Тернопільському державному технічному університету імені Івана Пулюя надано в постійне користування 0,2081 га землі за адресою: АДРЕСА_1 , для житлової забудови та громадського призначення; для обслуговування гуртожитку № 2 .

Згідно з рішенням Тернопільської міської ради № 5/30/44 від 27 листопада 2009 року «Про вилучення та надання в оренду земельних ділянок» вирішено надати ОСОБА_1 в оренду терміном на п`ять років земельну ділянку площею 160,0 кв. для обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 .

За змістом акту відновлення в натурі (на місцевості) зовнішніх меж земельної ділянки та акту прийому-передачі межових знаків на зберігання, з метою виконання рішення міської ради від 27 листопада 2009 року № 5/30/44 виконані роботи по відновленню в натурі зовнішніх меж земельної ділянки «Для обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 гр . ОСОБА_1 » ОСОБА_2 , інженер-геодезист-представник КП «Земельно-кадастрове бюро» прийняв межові знаки земельної ділянки загальною площею 0,0160 га за адресою АДРЕСА_3 в кількості 14 шт. на зберігання.

28 грудня 2010 року між Тернопільською міської радою (Орендодавцем) та ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір оренди землі (далі - Договір), згідно з п. 1 якого Орендодавець на підставі п. 11 рішення Тернопільської міської ради від 27 листопада 2009 року № 5/30/44 надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться у АДРЕСА_3 . В оренду передається земельна ділянка загальною площею 160,0 кв.м., в тому числі 160,0 кв.м. - одно- та двоповерховою житловою забудовою.

Згідно пункту 5 Договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 31 травня 2010 року - 15633,16 грн., станом на 01 червня 2010 року - 83111,24 грн.

Пунктом 8 Договору передбачено, що він укладений терміном на п`ять років - з 27 листопада 2009 року по 27 листопада 2014 року. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

У відповідності до пункту 9 Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі з розрахунку 0,09 відсотка нормативної грошової оцінки земельної ділянки за рік, в розмірі 1,17 грн. щомісячно до 31 травня 2010 року, а з 01 червня 2010 року в розмірі 3,12 щомісячно, з врахуванням коефіцієнта, встановленого відповідним рішенням міської ради.

Пунктом 11 Договору передбачено, що орендна плата вноситься щомісячно, протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного /податкового/ місяця на рахунок місцевого бюджету №0002 в Управлінні Державного казначейства в Тернопільській області, МФО 838012, код ЗКПО 23588119, по коду бюджетної класифікації України 13050501 «Орендна плата за землю фізичних осіб».

Актом прийому-передачі земельної ділянки за адресою від 09 лютого 2011 року підтверджено факт передачі в оренду Орендодавцем (Тернопільською міською радою) Орендарю ( ОСОБА_1 ) земельної ділянки площею 160,00 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 , яка передається в оренду з 27 листопада 2009 року по 27 листопада 2014 року, для обслуговування житлового будинку.

Як слідує з витягу з протоколу № 4 засідання узгоджувальної комісії Тернопільської міської ради по вирішенню земельних спорів від 02 березня 2016 року встановлено, що частина земельної ділянки приблизно площею 110 м.кв., яка була передана ОСОБА_1 в оренду для влаштування заїзду за рішенням сесії міської ради, перебуває у постійному користуванні Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2018 року (справа № 607/10423/17), яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ТНТУ ім. І.Пулюя про визнання договору оренди землі продовженим та зобов`язання укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі задоволено. Визнано поновленим договір оренди землі від 28 грудня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 та Тернопільською міською радою стосовно земельної ділянки загальною площею 160,0 кв.м., яка розташована у АДРЕСА_3 , та який пройшов державну реєстрацію у Тернопільській регіональній філії ДП «Центр Державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10 вересня 2011 року за №00196. Зобов`язано Тернопільську міську раду укласти з ОСОБА_1 додаткову угоду про поновлення зазначеного договору оренди землі.

08 січня 2019 року між Тернопільською міської радою (Орендодавцем) та ОСОБА_1 (Орендарем) укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого в книзі записів засвідчення факту реєстрації 09 лютого 2011 року за № 4240, згідно з якою сторони за взаємною згодою домовились про наступне: на підставі рішення міської ради від 12 липня 2013 року № 6/35/14, судового рішення від 21 травня 2018 року справа № 607/10423/17 та наказу Міністерства фінансів України від 23 серпня 2012 року № 938 із змінами та доповненнями внести наступні зміни в пункти договору: пункт 5 викласти в наступній редакції: «5. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 11 січня 2014 року - 50365,84 грн., станом на 01 січня 2015 року - 62906,94 гри., станом на 01 січня 2016 року - 90154,85 гри., станом на 11 січня 2017 року - 95544,00 грн.». Пункт 8 викласти в наступній редакції: «8. Договір укладено терміном на п`ять років з 27 листопада 2014 року по 27 листопада 2019 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію». Пункт 9 викласти в наступній редакції: «9. Орендна плата з 01 січня 2014 року по 31 березня 2014 року вноситься орендарем у грошовій формі з коефіцієнтом 0,09% нормативної грошової оцінки за рік в розмірі 3,78 грн. щомісячно, з 01 квітня 2014 року по 31 грудня 2014 року вноситься орендарем у грошовій формі з розрахунку 3% нормативної грошової оцінки за рік в розмірі 125,92 грн. щомісячно з 01 січня 2015 року до 31 грудня 2015 року вноситься орендарем у грошовій формі з розрахунку 3% нормативної грошової оцінки за рік в розмірі 157,27 грн. щомісячно, з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року вноситься орендарем у грошовій формі з розрахунку 3% нормативної грошової оцінки за рік з розмірі 225,39 грн. щомісячно, а з 01 січня 2017 року вноситься орендарем у грошовій формі з розрахунку 0,09% нормативної грошової оцінки за рік в розмірі 7,17 грн. щомісячно з врахуванням коефіцієнтів, встановлених відповідними нормативно-правовими актами». Пункт 11 викласти в наступній редакції: «11. Орендна плата вноситься щомісячно, протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного /податкового/ місяця на рахунок місцевого бюджету № 9002, банк отримувача КУ (ЕАП), отримувач управління казначейства у м. Тернополі (м. Тернопіль) 18010900, код банку 899998, код отримувача 37977726, по коду бюджетної класифікації доходів 18010900 «Орендна плата з фізичних осіб».

Відповідно до інформації виконавчого комітету Тернопільської міської ради, вих. №10867/05-10 від 02 серпня 2019 року, наданої на інформаційний запит ТНТУ ім. І.Пулюя №2/5-1881 від 23 липня 2019 року Тернопільською міською радою рішення щодо вилучення із користування університету земельної ділянки або її частини за адресою: АДРЕСА_1 не приймалося.

ТНТУ ім. І.Пулюя просив суд визнати недійсною додаткову угоду від 08 січня 2019 року до договору оренди земельної ділянки від 28 грудня 2010 року, укладеного між Тернопільською міською радою та ОСОБА_1 , посилаючись на те, що сторони оспорюваної угоди діяли недобросовісно, оскільки їм була відома та обставина, що спірна земельна ділянка не вилучена у власника - ТНТУ ім. І.Пулюя. А тому, відповідно до вимог ст.203, ст.215, ч. 3 ст.228 ЦК України спірна додаткова угода повинна бути визнана недійсною.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У статті 203 ЦК України зазначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до частин першої - п`ятої ст. 33 Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Разом з тим, ч. 6, ст. 33 Закону передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Визначений наведеною нормою порядок є відмінним від передбаченого положеннями частин першої - п`ятої ст. 33 Закону, оскільки передбачає право на поновлення договору оренди земельної ділянки, яке виникає після закінчення строку дії відповідного договору оренди земельної ділянки і орендар продовжує користуватись цією ділянкою, за відсутності заперечення орендодавця про поновлення цього договору, яке має бути надане протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 21 травня 2018 року по справі № 607/10423/17, яке набрало законної сили, встановлено, що після закінчення строку договору оренди ОСОБА_1 продовжив користуватись земельною ділянкою, належно сплачував орендну плату і ці платежі орендодавцем приймалися, та протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди від Тернопільської міської ради не надходило заперечень у поновленні цього договору у формі відповідного рішення органу місцевого самоврядування, прийнятого на пленарному засіданні (ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України»). Відтак, суд визнав поновленим договір оренди землі від 28 грудня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 та Тернопільською міською радою стосовно земельної ділянки загальною площею 160,0 кв.м., яка розташована у АДРЕСА_3 , та зобов`язав орган місцевого самоврядування укласти з ОСОБА_1 додаткову угоду про поновлення зазначеного договору оренди землі.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оспорювана позивачем додаткова угода від 08 січня 2019 року до договору оренди земельної ділянки від 28 грудня 2010 року є укладеною між Тернопільською міською радою та ОСОБА_1 на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21 травня 2018 року у справі №607/10423/17, що набрало законної сили, відповідає вимогам чинного законодавства та не порушує прав і охоронюваних інтересів позивача, а тому вимоги про визнання оспорюваної додаткової угоди недійною з підстав ст.215 ЦК України - недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України відсутні.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, як таким, що відповідає обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Твердження апеляційної скарги, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права - ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі" щодо поновлення договору оренди землі, тлумачення яких дано Верховним Судом України у постановах від 18 березня 2015 року у справі №6-3цс15, 10 червня 2015 року у справі №6-70цс15, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки судові рішення у вищезазначених справах постановлені у правовідносинах, відмінних від правовідносин у даній справі.

Апеляційний суд вважає безпідставними посилання позивача, що оспорюваною угодою порушені його права власника земельної ділянки, оскільки таким посиланням надана обґрунтована оцінка в ході розгляду справи № 607/10423/17. На час вирішення даного спору письмова згода Тернопільського державного технічного університету імені Івана Пулюя (на сьогодні - ТНТУ ім. І.Пулюя) на вилучення земельної ділянки площею 110 кв.м., яка була надана у 2004 році, є чинною, як і договір оренди, укладений між Тернопільською міською радою та ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав щодо скасування чи зміни законного та обґрунтованого судового рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права; обставини справи встановлені судом правильно, доказам дана належна правова оцінка. Підстави для скасування судового рішення в межах вимог, заявлених як у суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі, у апеляційного суду відсутні.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені в апеляційному суді, покласти на позивача - Тернопільськй національний технічний університет імені Івана Пулюя в межах сум, ним понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2019 року залишити без змін.

Відновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2019 року.

Судові витрати, понесені в апеляційному суді, покласти на позивача - Тернопільський національний технічний університет імені Івана Пулюя в межах сум, ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 березня 2020 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.