г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/2473/17
Номер провадження 2/213/21/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 року м.Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Алексєєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Гусарової О.С.,

без участі сторін, третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації вартості 1/ 2 частки квартири,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з вересня 2004 року вона почала проживати однією сім?єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 . Проживали в квартирі, яку винаймали у ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство та фінансові справи, дбали один про одного, разом проводили вільний час, мали взаємні права та обов?язки подружжя. Наприкінці 2005 року вони вирішили придбати квартиру, яку винаймали. 02 грудня 2005 року за спільні кошти була придбана однокімнатана квартира АДРЕСА_2 , яка була оформлена на ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. 20 грудня 2005 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано на відповідача. Вартість квартири на момент придбання склала 44428,32 грн. Частина коштів за придбання квартири, в розмірі 9078 грн. була сплачена готівкою, а решта - 35 350 грн. за рахунок кредитних коштів, отриманих на підставі кредитного договору № КRJ0GК00150017 від 02 грудня 2005 року.

Після придбання квартири сторони продовжили проживати однією сім`єю, за власні кошти зробили ремонт в квартирі, придбали побутову техніку.

Впродовж всього часу спільного життя вона та відповідач працювали. Кошти із заробітної плати витрачали на придбання та забезпечення спільного майна, ведення спільного господарства, побуту та сімейного бюджету, сплачували борг за кредитним договором. Вона особисто в банківській установі сплачувала кошти на погашення боргу за кредитним договором, проводила оплату комунальних послуг по придбаній квартирі.

Однією сім`єю з відповідачем проживали у вказаній квартирі до серпня 2015 року, після чого сімейні стосунки були припиненні та виникло питання про поділ спільного сумісного майна, придбаного під час спільного проживання, яке залишилось в квартирі у володінні відповідача.

Позивач вважає, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка придбана під час проживання однією сім`єю за спільні кошти, є спільною сумісною власністю її та відповідача.

Позивачу стало відомо, що відповідач, щоб уникнути поділу спільного майна, 07 грудня 2015 року, без її згоди, відчужив спірну квартиру своїй дочці ОСОБА_3 , у якої знаходяться правовстановлюючі документи на квартиру.

Факт проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу має для позивача юридичне значення, оскільки надасть можливість на поділ спільного майна після припинення фактичних сімейних відносин.

Оскільки на даний час спільна квартира відповідачем відчужена без письмової згоди позивача, остання вважає, що у разі поділу майна, вона має право на грошову компенсацію вартості її частки у спільному майні.

Згідно з висновком про оцінку майна, вартість спірної квартири станом на дату подачі позову становить 148 300 грн. Вартість 1/ 2 частки спірної квартири відповідно - 74 150 грн.

Позивач просить встановити факт її проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу в період з 04 вересня 2004 року по 01 вересня 2015 року; визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1/ 2 частки вказаної квартири в розмірі 74150 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з?явилась, хоча про дату та час розгляду справи повідомлялась судом своєчасно і належним чином. Про причини неявки не повідомила, явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечила.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з?явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно і належним чином. Про причини неявки не повідомив. Від відповідача надійшов відзив на позов, з якого слідує, що він визнає, що мав з позивачем романтичні відносини, проводив з нею час, однак заперечує факт спільного проживання однією сім?єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

У відзиві зазначає, що в період з 2004 року по 2005 року він проживав окремо від дружини ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_2 , яку винаймав у власника - ОСОБА_4 . В період з 2004 року по 2005 року відповідач мав близькі відносини з позивачем по справі, тому остання могла певний час (тиждень, місяць) проживати з ним в спірній квартирі, однак спільне господарство вони не вели, спільного бюджету не мали, так як постійно разом не проживали.

15 квітня 2004 року відповідач розірвав шлюб зі своєю дружиною, але у 2005 року вони поновили шлюбні відносини та стали проживати разом як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. 14 грудня 2017 року рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №213/3367/17 встановлено факт спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_5 з 2005 року.

02 грудня 2005 року відповідач придбав квартиру, яку винаймав, за 44 428,32 грн, з яких 9078,32 грн він сплатив продавцю ОСОБА_4 готівкою до укладення договору купівлі-продажу, а решту за рахунок кредитних коштів отриманих в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Також 02 грудня 2005 року між ним і банком укладено договір іпотеки №КRI0GK00150017, за умовами якого спірною квартирою забезпечується виконання зобов`язань на кредитним договором.

Перший платіж за придбання спірної квартири у розмірі 9078,32 грн відповідач здійснив за особисті грошові кошти, які отримав в результаті позасудового розділу спільного з ОСОБА_5 майна, придбаного в період шлюбу. Платежі за кредитним договором він сплачував зі своєї заробітної плати в період перебування у фактичних шлюбних відносинах з колишньою дружиною ОСОБА_5 , з якою він мав спільний сімейний бюджет.

Відповідач визнає, що в період перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5 , він мав романтичні відносини з ОСОБА_1 , які носили нерегулярний характер та ніяким чином не породжували спільні права і обов`язки осіб, які перебувають у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу. Відповідач і позивач один раз відпочивали в одному санаторії, однак за окремими путівками, які кожен з них самостійно оплатив за себе. ОСОБА_2 заперечує факт проживання позивача в спірній квартирі.

06 вересня 2010 року він виконав у повному обсязі зобов`язання за кредитним договором. 07 грудня 2015 року спірну квартиру він подарував своїй доньці ОСОБА_3 за договором дарування квартири. Правові підстави для задоволення позову відсутні, тому в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

В судове засідання, призначене на 21 жовтня 2020 року представник відповідача ОСОБА_6 не явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Раніше, в судовому засіданні 25 серпня 2020 року, представник відповідача пояснила, що з позивачкою ОСОБА_1 у відповідача були романтичні стосунки в період з 2004 по 2005 рік, в подальшому він поновив стосунки з дружиною. З ОСОБА_1 відповідач зустрічався періодично на спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , спільного бюджету не мали. Позивач не брала участі у витратах по сплаті кредиту, отриманого для оплати вартості квартири. Після відновлення стосунків з дружиною, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 вирішили придбати квартиру АДРЕСА_2 та в подальшому подарували квартиру своїй доньці. Представник відповідача просить суд відмовити в позові у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з?явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином.

Представник третьої особи - ОСОБА_7 в судовому засіданні 25 серпня 2020 року пояснила, що ОСОБА_3 є донькою відповідача та допомагала останньому облаштовувати придбану ним спірну квартиру. Було вирішено, що квартира в подальшому буде подарована їй. ОСОБА_3 жодного разу не бачила в спірній квартирі позивача ОСОБА_1 . Відзив ОСОБА_2 підтримує, просить відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання, призначене на 21 жовтня 2020 року представник третьої особи не з?явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 15 листопада 2018 року постановлено звернутися із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду - відповідного суду Російської Федерації про вчинення окремих процесуальнх дій щодо допиту свідка по справі - ОСОБА_4 , який проживає в м.Москва, Російська Федерація (т.2 а.с.18).

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року справу прийнято до розгляду суддею Алексєєвим О.В. та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження до підготовчого засідання (т.3 а.с.6).

На підставі ухвали від 04 червня 2020 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Також задоволено клопотання відповідача про виклик у судове засідання свідків.

Вислухав пояснення представників позивача та третьої особи, покази свідків, дослідив матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів судом встановлено наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Із письмових доказів встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Інгулецького районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 15 квітня 2004 року зроблено запис №72 (т.1 а.с.81, т.3 а.с. 67).

02 грудня 2005 року між продавецем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого продавець зобов?язався передати у власність покупця однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко О.П., зареєстровано в реєстрі за №1708 (т.1 а.с.85, т.3 а.с. 75). Договір зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за №1007968 02 грудня 2005 року (т.1 а.с.13). Відповідно до п.2.1 вказаного договору купівлі-продажу квартири, продаж спірної квартири вчинено за 44428,32 грн, з яких 9 078,32 грн покупець сплатив продавцю квартири готівкою до підписання договору, а решту коштів - 35 350 грн - покупець зобов`язується виплатити за рахунок кредитних коштів, отриманих на підставі кредитного договору №КRI0GK00150017 від 02.12.2005 року.

02 грудня 2005 року між закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №КRI0GK00150017, на підставі якого ОСОБА_2 отримав на строк до 01 грудня 2015 року готівкою кредитні кошти в розмірі 7702,00 доларів США, з яких 7000 доларів США на придбання нерухомості житлового призначення, 702,00 доларів США - на сплату страхових платежів згідно умов даного договору (т.1 а.с.86-87, т.3 а.с. 76-77).

Також 02 грудня 2005 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено довір іпотеки №КRI0GK00150017, за умовами якого в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, іпотекодавцем передано в іпотеку право на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.88-90, т.3 а.с. 78-80). Кредит сплачено достороково, дата закриття кредиту - 06 вересня 2010 року (т.1 а.с.104, т.3 а.с. 90).

Право власності на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано в КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 20 грудня 2005 року за ОСОБА_2 (т.1 а.с.14,34).

ОСОБА_2 зареєстрований за вищевказаною адресою з 27 грудня 2005 року (т.1 а.с.40).

Згідно із звітом про оцінку майна №АG170913-001, складеного 13 вересня 2017 року оцінювачем - ОСОБА_8 товариства з обмеженою відповідальністю «АРТІ ГРУП», за порівняльним аналізом ринкова вартість оцінюваного об`єкта - квартири АДРЕСА_2 - становить 148 300 грн. (т.1 а.с.16-29).

Із копії розписки від 15 листопада 2004 року слідує, що ОСОБА_2 отримав від колишньої дружини ОСОБА_5 грошову компенсацію в рахунок розподілу майна в сумі 10 000 грн (т.1 а.с.91, т.3 а.с.88).

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.107, т.3 а.с. 93). Остання 16 серпня 2014 року уклала шлюб з ОСОБА_10 та змінила прізвище на « ОСОБА_11 » (т.1 а.с.108, т.3 а.с.94).

На підставі договору дарування квартири від 07 грудня 2015 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською О.О., зареєстровано в реєстрі за №1626 (т.1 а.с.105-106, т.3 а.с.91-92).

Із індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданих Пенсійним фондом України, слідує, що протягом періоду з 1999 року по квітень 2016 року включно ОСОБА_2 працював, отримував заробітну плату (т.1 а.с.96-97, т.3 а.с. 96-100).

ОСОБА_1 з 31 грудня 1988 року працювала в ПРАТ «ІНГЗК», АТЦ на посаді диспетчера, її доход за період з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2010 року склав 123 096,50 грн. (т.1 а.с.222).

Також встановлено, що ОСОБА_1 за місцем роботи в ПРАТ «ІНГЗК» в первинній організації профсоюзу комбінату придбала путівки: в 2010 році Стрілкове (котедж) з 05 вересня по 16 вересня; в 2012 році Алушта, сімейний, «Київ» з 01 серпня по 12 серпня; в 2013 році Трускавець, сімейний, «Алмаз» з 21 квітня по 08 травня; в 2016 році Східниця, сімейний з 07 грудня по 24 грудня (т.1 а.с.101, т.3 а.с.86).

ОСОБА_2 в первинній організації профсоюзу ПрАТ «ІНГЗК» отримував путівки: в 2007 році Стрілкове (3-місний) з 23 червня по 03 липня; в 2012 році Алушта, сімейний, «Київ» з 01 серпня по 12 серпня; в 2015 році Майдан (люкс) з 27 липня по 07 серпня; в 2017 році Стрілкове (котедж) з 15 липня по 24 липня (т.1 а.с.102, т.3 а.с.87).

Із акту від 04 серпня 2017 року, складеного майстром ТОВ «УЮТ-2011 слідує, що ОСОБА_1 дійсно проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з 2003 року по 2015 рік. Вказані обставини підтверджені підписами мешканців квартир АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вказаного будинку (т.1 а.с.10). Однак вказані обставини спростовуються актом ТОВ «УЮТ-2011 від 28 листопада 2017 року із якого слідує, що ОСОБА_1 за вищевказаною адресою ніколи не проживала, що підтверджено підписами мешканців квартир АДРЕСА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 вказаного будинку. Акт складено майстром дільниці №3 ТОВ «УЮТ» (т.1 а.с.103, т.3 а.с.89).

Також встановлено, що ОСОБА_1 за спірною адресою отримувала поштові відправлення, в тому числі каталоги журналу «Воn Prix» (т.1 а.с.133-137).

Позивач ОСОБА_1 надала до суду копії квитанцій про оплату комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_2 . Платником в квитанціях за 2003 - 2005 роки вказаний ОСОБА_12 (т.1 а.с.169). В інших квитанціях платником вказаний ОСОБА_2 , оплата здійснювалась в період з 2006 р. по 2015 роки (т.1 а.с.170-196). Також позивачем надані копії квитанцій про оплату кошів по кредиту ОСОБА_2 (т.1 а.с.197-221).

ОСОБА_2 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 в період з 2005 року по 2007 рік та з вересня 2008 року разом з ОСОБА_5 , вели спільне господарство, що підтверджується актом від 14 листопада 2017 року, складеного керуючою справами ОСББ «Недєліна-59» та підтверджено підписами мешканців квартир АДРЕСА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 вказаного будинку (т.1 а.с.82).

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року встановлено факт спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в період з 2005 року по дату винесення рішення, без реєстрації шлюбу, а також встановлено факт належності на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 і ОСОБА_2 : пральної машини «LG Electronics Inc», дивану, мікрохвильової печі «LG Electronics Inc» та квартири АДРЕСА_2 , які були придбані в період проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу (т.1 а.с.83-84).

Постановою Верховного Суду від 20 травня 2020 року вищевказане рішення від 14 грудня 2017 року скасовано, заяву залишено без розгляду на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України, у зв`язку з тим, що із заяви ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, справа повинна розглядатися за правилами позовного, а не окремого провадження.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні надала покази про те, що відповідач ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком. 15 квітня 2004 року шлюб між ними було розірвано. Чоловік залишив квартиру та все майно, винаймав квартиру по АДРЕСА_2 . За майно, придбане в період шлюбу між ними, вона сплатила чоловіку 10 000 грн. З квітня 2004 року по грудень 2005 року ОСОБА_2 проживав окремо, а в грудні 2005 року повернувся до неї у сім?ю, вони стали спільно проживати по АДРЕСА_5 , вести спільний бюджет. 10000, які вона виплатила чоловіку були внесені ним як завдаток за придбання спірної квартири, яка була придбана ОСОБА_13 за 8000 доларів США в кредит. Кредит був оформлений на відповідача на 10 років. Вони за спільні кошти погашали кредит, виплатили його раніше строку, встановленого договором. Кредитні кошти сплачував ОСОБА_2 із своєї заробітної плати, а її зарплату та пенсію витрачали на поточні потреби. В подальшому вони робили ремонт у придбаній квартирі, донька ОСОБА_3 купувала необхідне для ремонту. Вони наймали робітника, який робив ремонт, інших сторонніх осіб в квартирі не було, та ніхто інший нічого не придбавав для квартири, комунальні платежі також сплачував ОСОБА_2 . Потім спірну квартиру ОСОБА_2 подарував доньці ОСОБА_3 . Вона раніше один раз бачила ОСОБА_1 , коли з?ясовувала її стосунки з ОСОБА_2 . Вона сказала, що ОСОБА_2 їй не потрібен. ОСОБА_2 запевняв її, що між ним і ОСОБА_1 не було стосунків. Вона також зверталась до суду для встановлення факту спільного проживання однією сім?єю з відповідачем у справі з 2005 року. На час розгляду справи в суді вона проживала разом з ОСОБА_2 , на даний час з останнім не проживає.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що вона знайома з родиною відповідача, її мати приятелює з ОСОБА_5 . Їй відомо, що ОСОБА_2 близько року не проживав з ОСОБА_5 . Відповідач любив жінок. Зі слів ОСОБА_5 їй відомо, що чоловік покинув її через іншу жінку. Потім в 2005 році вони зійшлись, це знає, оскільки вітали один одного з Новим роком по телефону та ОСОБА_2 був із ОСОБА_5 . Мати свідка продовжувала спілкуватися з ОСОБА_5 , яка проживала разом з ОСОБА_2 , ходили один до одного в гості. ОСОБА_5 вирощувала на дачі овочі та згодом торгувала ними, оскільки у них були фінансові труднощі у зв?язку із сплатою кредиту за квартиру. Квартиру в подальшому подарували їх доньці. В 2006-2007 та в 2008 році вона приходила до квартири відповідача забирати овочі, чи була там ОСОБА_1 їй не відомо. Близько трьох місяців тому вона зустріла ОСОБА_15 , яка повідомила, що разом з ОСОБА_2 не проживає.

Свідок ОСОБА_4 , який був допитаний Перовським районним судом м.Москви (Російська Федерація) відповідно до положень Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року в порядку виконання окремих процесуальних дій, згідно доручення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2018 року, на поставлені судом питання пояснив, що в квартирі АДРЕСА_2 проживав його племінник ОСОБА_16 . Також він знає ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які між собою були знайомі. Житлово-комунальні послуги по спірній квартирі оплачував ОСОБА_16 , частину заборгованості до укладення договору купівлі-продажу квартири сплатила ОСОБА_1 . Хто в подальшому сплачував комунальні послуги йому не відомо. Свідок особисто домовлявся про умови купівлі-продажу квартири. Договір укладався в приміщенні банку, а не у нотаріуса. Кошти за продаж квартири йому передав ОСОБА_2 , який отримав кошти в банку. З якою метою була придбана спірна квартира йому не відомо. Від ОСОБА_17 , який помер в 2017 році, йому було відомо хто мешкав в його квартирі. В яких стосунках перебував ОСОБА_2 з ОСОБА_1 та із своєю колишньою дружиною ОСОБА_5 , а також хто проживав в квартирі після її продажу свідку не відомо. Інформація стосовно погашення кредиту, який був отриманий для оплати за придбання квартири, а також хто погашав кредит - свідку не відома. Сам свідок в період з 2004 року по 2005 рік проживав в м. Москва та після продажу спірної квартири в квартиру не приїжджав, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не спілкувався.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, щодо встановлення юридичного факту, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та поділу спільного сумісного майна, які регулюються нормами ЦПК та ЦК України.

Частиною 2 статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя, що передбачено ч.1 ст.36 СК України.

Разом із тим, згідно зі ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно із роз`ясненнями, наведеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Положення ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-148цс12).

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом, підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі №6-97цс11, яка, в силу положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права.

Також згідно з ч.4 ст.368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Із викладеного слідує, що особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі №6-2253цс15 та постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду у справі №61-30273ск18 від 15.08.2019 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач ОСОБА_1 зазначила, що в період з вересня 2004 року до 01 вересня 2015 року вона із відповідачем проживали разом, як чоловік та жінка однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, у зв`язку з чим просить встановити факт їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Також позивачка зазначала, що за час спільного проживання з відповідачем ними за спільні кошти придбано вищевказану квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, за відповідачем ОСОБА_2 зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 02 грудня2005 року. За умовами договору продаж квартири вчиняється за 44428,32 грн, з яких 9078 грн. покупець сплатив готівкою продавцю готівкою до підписання договору, а решту 35350 грн. виплатити за рахунок кредитних коштів, отриманих на підставі кредитного договору №КRI0GK00150017 від 03.12.2005. Вказаний кредитний договір укладено між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 .

У контексті спірних правовідносин, із врахуванням наведених норм, для визнання вказаної квартири спільним майном подружжя, позивач повинна довести існування між нею та відповідачем відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, та придбання спірної квартири за їх спільні сумісні кошти або спільною працею.

Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 статті 129 Конституції України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до приписів ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статей 77, 78 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ч. ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Слід також наголосити, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд не приймає як доказ копії фотокарток, долучених позивачем до матеріалів справи, оскільки на них відсутня дата здійснення фотознімку, а тому вони не підтверджують час перебування разом позивача та відповідача, тобто не містять інформацію щодо предмета спору.

Наявні у матеріалах справи оригінали обкладинок з журналу Bon Prix, які надійшли на ім?я ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 суд не приймає до уваги, оскільки вказані докази не підтверджують факту спільного проживання сторін та ведення спільного господарства.

Надані позивачем на обґрунтування позову копії квитанцій про сплату комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_2 та квитанцій про внесення коштів на погашення заборгованості по кредиту суд не приймає як належний доказ, оскільки платником в квитанціях зазначений ОСОБА_2 , наявний підпис клієнта не містить його розшифровки - не зазначено прізвище та ініціали платника.

Акт від 04.08.2017, складений представниками ТОВ «УЮТ-2011» про проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з 2003 року по 2015 рік (т.1 а.с.10) суд не може прийняти як належний доказ спільного проживання позивача з відповідачем, оскільки викладені в акті обставини повністю спростовуються актом ТОВ «УЮТ- 2011» від 28.11.2017, з якого видно, що ОСОБА_1 ніколи за вищевказаною адресою не проживала, а також актом від 14 листопада 2017 року, складеного керуючою справами ОСББ «Недєліна 59», в якому зазначено, що ОСОБА_2 в період з 2005 по 2007 рік та з вересня 2008 року проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 . Окрім того, позивач стверджує в позові, що стала проживати з відповідачем з вересня 2004 року, однак в акті ТОВ «УЮТ-2011» від 04 серпня 2017 року зазначено, що остання мешкає за спірною адресою з 2003 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що відповідач у справі після розірвання між ними шлюбу, через декілька місяців повернувся у сім?ю та проживав з нею з грудня 2005 року, вони разом вирішили придбати спірну квартиру.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні підтвердила факт спільного проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_5 з кінця 2005 року та протягом 2006 - 2008 років.

Із пояснень свідка ОСОБА_4 , допитаного в порядку окремого доручення за клопотанням позивача, видно, що кошти за придбання у нього квартири він отримував від ОСОБА_2 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 були просто знайомими. Хто проживав у спірній квартирі після її продажу, свідку не відомо.

При цьому, наявність відносин між сторонами як між чоловіком та жінкою, не свідчить про спільність їх побуту, бюджету, ведення спільного господарства.

Таким чином, із показів допитаних свідків та письмових матеріалів справи судом не встановлено факту спільного проживання позивача з відповідачем з 2004 року по 2015 рік. Свідки не надали свідчень про те, що сторони були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки. Також суд враховує, що позивач та її представник в судове засідання не з`явились, заперечення на відзив не надали, клопотань про виклик інших свідків для підтвердження викладених в позові обставин не заявляли. Інших доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості на підтвердження заявлених позовних вимог стороною позивача не надано.

Вказане приводить до висновку про те, що факт проживання сторін однією сім`єю з вересня 2004 року по 01 вересня 2015 року позивачкою перед судом не доведено.

Із врахуванням вищенаведеного, оскільки спірна квартира була придбана відповідачем ОСОБА_2 , а позивачка всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України, не довела належними та допустимими доказами не тільки факт проживання з відповідачем однією сім`єю на час придбання майна, а й той факт, що джерелом його набуття, а також погашення кредиту, є їх спільні з відповідачем кошти або їхня спільна праця, тому квартира за адресою: АДРЕСА_1 не є об`єктом спільної сумісної власності сторін, а відтак і не підлягає поділу шляхом стягнення грошової компенсації вартості 1/ 2 частки квартири.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 21, 36, 74 СК України, ст.ст. 15, 16, 368 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, 263-265, 268, 273, 279, 293, 315, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації вартості 1/ 2 частки квартири - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 ,адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ,РНОКПП: не відомо.

Дата складення повного тексту судового рішення - 29 жовтня 2020 року.

Суддя О.В.Алексєєв