У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.10.2020 Справа №607/14679/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М., секретаря судового засідання Свергун Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач Акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк «Львів» в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просить стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі 180 733, 08 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09 серпня 2019 року між АТ АКБ «Львів» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №281/В/2019, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредитні кошти в розмірі 200 000, 00 гривень, із процентною ставкою 365 річних та строком повернення до 08.08.2021 року включно. Прийняті на себе зобов`язання Банк виконав, перерахувавши на поточний рахунок Позичальника кошти в розмірі 200 000, 00 гривень. 25 серпня 2020 року із офіційного сайту Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про включення ФОП ОСОБА_1 в ЄДР, Банку стало відомо, що ФОП ОСОБА_1 за власним рішенням припинив підприємницьку діяльність як ФОП з 31.07.2020 року. Зважаючи на дану обставину, Банком подано позов до Позичальника, як до фізичної особи, а не як до фізичної особи-підприємця. Станом на 31.07.2020 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком становить 180 733, 08 гривень. Крім того, 09.08.2019 року з метою забезпечення виконання вимог за Кредитним договором, між АТ АКБ «Львів» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався відповідати перед позивачем за належне, своєчасне та повне виконання ФОП ОСОБА_1 усіх зобов`язань за Кредитним договором, в тому числі зобов`язань, які можуть виникнути в майбутньому, в зв`язку зі зміною умов кредитного договору, включаючи випадки збільшення кредитних зобов`язань Позичальника, пов`язані зі збільшенням ліміту кредитування, збільшенням розміру відсотків за користування кредитними коштами, збільшенням терміну кредитування та інше. З цих підстав просить позов задовольнити.

07 вересня 2020 року ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 15 жовтня 2020 року.

Сторони в судове засідання не з`явилися, не повідомивши суд про причини своєї неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали вказаної цивільної справи, суд приходить до переконання про наявність визначених законом підстав для закриття провадження, з огляду на наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Однак, відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини 2 цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Відповідно до положень статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини 1 статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18 та від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з цим позовом, позивач порушував питання про стягнення заборгованості за невиконання умов договору від 09 серпня 2019 року між АТ АКБ «Львів» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Отже, позивач, звертаючись до місцевого суду, помилково визначив належність спору до цивільної юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з кредитного договору, посилаючись на ту обставину, що відповідач втратив статус фізичної особи-підприємця, а тому позов пред`явлено до фізичної особи.

Однак, ним не враховано ту обставину, що за змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_2 слід зазначити таке.

Як уже зазначалося вище, за ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в ст. 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені ст. 20 ГПК України, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці (п.1 ч.1 ст. 20).

Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18), від 19 березня 2019 року у справі№ 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18).

Тому, зважаючи на те, що АТ АКБ «Львів» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором поруки між банком та ОСОБА_2 на забезпечення основного зобов`язання за договором від 09 серпня 2019 року між АТ АКБ «Львів» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , а тому вказаний спір відноситься до юрисдикції господарського суду.

Відтак, справа за позовом Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №281/В/2019 укладеним між АТ АКБ «Львів» та ОСОБА_1 та на забезпечення цього правочину договором поруки із ОСОБА_2 підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Пунктом першим частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене суд доходить переконання, що провадження по справі слід закрити, оскільки вказаний спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. При цьому позивачу слід роз`яснити його право на судовий захист у порядку господарського судочинства.

На підставі наведеного та керуючись пунктом 1 ч. 1 ст. 255, статтями 258, 260, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Повний текст ухвали складено 20 жовтня 2020 року.

Головуючий суддяВ. М. ПОЗНЯК