Справа № 347/1926/20
Провадження № 4-с/347/6/20
У Х В А Л А

Іменем України

29.10.2020 року Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Драч Д.С.,

за участі секретаря Терлюжак Н.П.,

скаржника ОСОБА_1 ,

представника ДВС Йоника І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів скаргу ОСОБА_1 про визнання незаконними дій державного виконавця Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Ганущак Роксолани Іванівни про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язання державного виконавця прийняти виконавчий лист до виконання,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою про визнання незаконними дій державного виконавця Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Ганущак Р.І. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язання державного виконавця прийняти виконавчий лист до виконання, мотивуючи свої вимоги тим, що Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18.12.2019 року по справі №347/133/19 було затверджено мирову угоду, за умовами якої: автомобіль марки «ZX AUTO LANDMARK», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2006 року випуску залишається у особистій приватній власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; з метою забезпечення рівності часток сторін при поділі спільного майна подружжя ОСОБА_2 в якості компенсації в порядку визнання за нею права власності на транспортний засіб марки «ZX AUTO LANDMARK» зобов`язується сплатити ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США, що станом на дату складання мирової угоди, згідно офіційного курсу НБУ становить 58 673 ( п`ятдесят вісім тисяч шістсот сімдесят три) грн. ; ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погоджуються, що грошова компенсація у сумі 700 (сімсот) доларів США сплачується ОСОБА_2 у день укладення мирової угоди, а решту грошових коштів у сумі 1800 (одна тисяча вісімсот) доларів США ОСОБА_2 сплачує в термін до 6 (шести) місяців від дати набрання ухвалою суду законної сили; ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовляються від інших позовних вимог, не мають і не матимуть майнових та фінансових претензій одні до одного з приводу позовних вимог, що стали підставою для відкриття провадження у даній справі та визнають, що майно не обумовлене мировою угодою є неспірним.

В добровільному порядку виконати мирову угоду ОСОБА_2 відмовилась а тому за його заявою 23.06.2020 року Косівським районним судом Івано-Франківської області було видано виконавчий лист та 16.10.2020 року скаржником звернуто його до виконання у Косівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

19.10.2020 року старшим державним виконавцем Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Ганущак Р.І. було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Скаржник вважає дії державного виконавця незаконними та просить зобов`язати державного виконавця прийняти виконавчий лист по справі №347/133/19 від 23.06.2020 року до виконання та відкрити виконавче провадження, стягнути з ОСОБА_2 кошти у сумі 1800 доларів США.

В судовому засіданні скаржник - стягувач за виконавчим провадженням - ОСОБА_1 скаргу підтримав із підстав викладених в ній та просив задоволити її в повному обсязі.

Представник Косівського РВ ДВС Південно-Західного МРУ Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Йоник І.М. вимоги скарги вважає безпідставними та просить залишити їх без задоволення.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали скарги, суд вважає вимоги скарги обгрунтованими і такими, що підлягають до задоволення частково на наступних підстав:

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правовідносини, що виникли між сторонами виконавчого провадження, регулюються Законом України «Про виконавче провадження» та ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»: виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Так згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В судовому засіданні встановлено, за результатом судового розгляду цивільної справи №347/133/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя прийнято 18.12.2019 року ухвалу, якою вирішено: «По справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя визнати та затвердити мирову угоду за умовами якої:

- Автомобіль марки «ZX AUTO LANDMARK», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2006 року випуску залишається у особистій приватній власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1

- З метою забезпечення рівності часток сторін при поділі спільного майна подружжя ОСОБА_2 в якості компенсації в порядку визнання за нею права власності на транспортний засіб марки «ZX AUTO LANDMARK» зобов`язується сплатити ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США, що станом на дату складання мирової угоди, згідно офіційного курсу НБУ становить 58 673 ( п`ятдесят вісім тисяч шістсот сімдесят три)грн.

- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погоджуються, що грошова компенсація у сумі 700 (сімсот)дол.США сплачується ОСОБА_2 у день укладення мирової угоди, а решту грошових коштів у сумі 1800(одна тисяча вісімсот) дол.США ОСОБА_2 сплачує в термін до 6 (шести) місяців від дати набрання ухвалою суду законної сили.

- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовляються від інших позовних вимог, не мають і не матимуть майнових та фінансових претензій одні до одного з приводу позовних вимог, що стали підставою для відкриття провадження у даній справі та визнають, що майно не обумовлене мировою угодою є неспірним.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя закрити» (а.с.6-7).

За правилами ст. 208 ЦПК України, в иконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

За змістом ч.3 ст.431 ЦПК України: виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами, які мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

У виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень (п.5 ч.1 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження).

Оскільки вище вказана ухвала суду боржником ОСОБА_2 - в добровільному порядку виконана не була, то 23.06.2020 року Косівським районним судом Івано-Франківської області було видано виконавчий лист (а.с.5), який скаржником 16.10.2020 року звернуто до виконання у Косівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Як вбачається із оскаржуваного скаржником повідомлення від 19.10.2020 року (а.с.4) старшим державним виконавцем Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Ганущак Р.І. вирішено повернути виконавчий документ без прийняття до виконання , оскільки виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання.

Суд вважає вищевказане повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу прийнятим передчасно і таким що підлягає до скасування.

Відповідно до п.7 ч. 4 ст.4 ЗУ Про виконавче провадження виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

У разі повернення стягувачу виконавцем виконавчого документа без прийняття його до виконання - це не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про роз`яснення ухвали суду від 18.12.2019 року у справі №347/133/19, за результатом розгляду якої у задоволенні цієї заяви відмовлено, оскільки таким роз`ясненням фактично буде змінено зміст ухваленого судового рішення.

Ухвала Косівського районного суду № 347/133/19 від 18.12.2019 року про визнання та затвердження мирової угоди передбачає заходи примусового виконання ухвали суду, зокрема, вказано, що «грошові кошти у сумі 1800 (одна тисяча вісімсот) дол. США ОСОБА_2 сплачує в термін до 6 (шести) місяців від дати набрання ухвалою суду законної сили». Оскільки в добровільному порядку боржником ОСОБА_2 в цій частині ухвалу суду виконано не було, то в інший спосіб як стягнути вказану суму із боржника в користь стягувача не представляється за можливе.

Представник ДВС в судовому засіданні посилався на норму, передбачену п.5 ч.1 ст.4 «ЗУ «Про виконавче провадження» як на підставу для відмови у скарзі ОСОБА_1 . Разом з тим, державний виконавець у спірному повідомленні від 19.10.2020 року посилався на п.7 ч.4 ст.4 «ЗУ «Про виконавче провадження» як підставу повернення виконавчого документа без прийняття до виконання. Отже, у разі невідповідності виконавчого документа вимогам ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» - підставою для його повернення мав би бути п.6 ч.4 ст.7 ЗУ «Про виконавче провадження».

Натомість, за змістом ухвали суду від 13.10.2020 року, постановленої за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали у цій справі від 18.12.2019 року про затвердження мирової угоди між сторонами - вказана ухвала суду про визнання мирової угоди є чіткою та зрозумілою, та містить заходи примусового виконання ухвали суду, саме на виконання якої судом і було видано виконавчий лист від 23.06.2020 року; виконавчий лист від 23.06.2020 року та ухвала суду від 18.12.2019 року у даній справі відповідають вимогам чинного законодавства, тому підстави для повернення виконавчого документа відсутні.

В силу вимог ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Таким чином суд вважає відсутніми підстави, передбачені п. 7 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» для повернення вказаного виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Статтею 125 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими до виконання на всій території України.

За вищенаведених підстав суд вважає вимоги скарги ОСОБА_1 щодо визнання дій державного виконавця неправомірними та зобов`язання його прийняти виконавчий документ до виконання підставними і доведеними в судовому засіданні.

Щодо вимоги скаржника відносно стягнення з ОСОБА_2 коштів у сумі 1800 доларів США дана вимога не підлягає задоволенню, зважаючи на те, що з цього приводу ухвалено рішення суду (ухвала від 18.12.2019 року у справі № 347/133/19), яке може бути звернено до примусового виконання в порядку ст.208 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконними дії державного виконавця Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Ганущак Роксолани Іванівни про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язати державного виконавцяКосівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Ганущак Роксолану Іванівну прийняти до виконання виконавчий лист від 23.06.2020 року та ухвалу про визнання мирової угоди від 18.12.2019 року по справі №347/133/19 та відкрити виконавче провадження в частині стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 1800 (одна тисяча вісімсот) доларів США.

Зазначити дані стягувача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , житель с.Уторопи участок Лісок Косівського району, Івано-Франківської області.

Зазначити дані боржника: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

В іншій частині скаргу залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Косівський районний суд до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя: Д.С. Драч