Справа № 212/1050/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого-судді: Пустолвіт О.Г., за участі секретаря судового засідання: Мігрін Н.С., розглянувши у відсутності сторін та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,-

встановив:

У лютому 2020 року адвокат Гузєв І.Г. в інтересах ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПрАТ "ЦГЗК") про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, посилаючись на те, що ОСОБА_1 з 27.09.1984 року по 02.04.1996 року працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Рішенням МСЕК від 08.07.2013 позивачу було встановлено 5% втрати професійної працездатності по туговухості, в подальшому при повторному огляді рішенням МСЕК від 08.07.2014 було встановлено 5 % втрати професійної працездатності безстроково. У зв`язку із отриманим профзахворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває біль, зниження слуху на обидва вуха, шум у вухах, перебої у роботі серця, відчуття частого серцебиття, періодичний головний біль при підвищенні артеріального тиску, загальну слабкість. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань.

Ухвалою від 13 лютого 2019 року судом відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику(повідомлення) сторін за наявними у справі доказами.

28 лютого 2020 року судом отримано клопотання відповідача про відкладення розгляду справи для надання відзиву, яке за результатами розгляду ухвалою суду від 06 березня 2020 року задоволено.

Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що Позивач під час прийняття на роботу до ПРАТ «ЦГЗК» був ознайомлений із картою умов праці. При цьому, ПРАТ «ЦГЗК» було забезпечено дотримання прав Позивача на охорону праці у шкідливих умовах шляхом забезпечення спецодягом, спецвзуттям, санітарно-побутовими приміщеннями, тощо. Позивач отримував пільги та компенсації, додаткову оплачувану відпустку, мав пільговий стаж. Позивач свідомо, розуміючи наявність на його робочому місці шкідливих виробничих факторів, прийняв рішення працювати на підприємстві ПРАТ «ЦГЗК» і не змінював професію протягом багатьох років, хоча мав таку можливість. Крім того, Позивач в позовній заяві зазначає, що Актом розслідування професійного захворювання за формою П-4 від 12.04.2013 р. (надалі за текстом Акт), а саме: у пунктах 12, 13, 16 Акту комісія з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановила, що причиною виникнення професійного захворювання стало те, що на протязі значного періоду часу 12 років внаслідок професійної діяльності (роботи) на ПАТ «ЦГЗК» на організм Позивача впливали шкідливі виробничі фактори. Тоді як у п.19 даного Акту вказано, що особами, які порушили законодавство про охорону праці, нормативи та гігієнічні регламенти є керівництво ВАТ «Південний ГЗК», яке порушило вимоги ст. 153 КЗпП України. В Акті міститься посилання на Медичний висновок лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 26.02.2013р., згідно якого підставою для встановлення професійного характеру захворювань послужила робота в шкідливих умовах - ВАТ «Південний ГЗК», РБЦ. Отже, виходячи з вищевикладеного, ПРАТ «ЦГЗК» не може відповідати за шкоду, заподіяну іншими підприємствами, на яких працював Позивач.

Позивач був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію у березні 2016р., проте продовжував працювати з квітня 2016 р. по січень 2020 р. сторожем дільниці сторожової охорони ПП «Приватна охорона», що підтверджується записом у трудовій книжці Позивача. Отже, наявність профзахворювання не перешкоджало продовжити працювати, тобто Позивач зазнав мінімальне ушкодження стану здоров я на виробництві. Крім того, за висновком МСЕК №005977 від 08.07.2014 р. ОСОБА_1 було встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 5 % безстроково. Відповідно до п. 2.13.5. Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.06.2012, № 420 при втраті працездатності до 25% працівник може виконувати професійну працю з помірним або незначним зниженням складності робіт у звичайних виробничих умовах або із зменшенням обсягу виконуваної роботи, або при зміні умов праці. Тобто, Позивач продовжував працювати та це яке фактично не призвело до порушення працездатності.

Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 27.09.1984р. по 01.01.1985р. на посаді машиніста конвеєра дільниці підземної дробильно-конвеєрної Глеєватського рудника; з 01.01.1985р. по 01.03.1989р. на посаді підземного машиніста конвеєра на підземних роботах підземної дробильно-конвеєрної дільниці Глеєватського рудника кар`єра 1-2; з 01.03.1989р. по 02.04.1996р. на посаді гірничого підземного майстра підземної дробильно-конвеєрної дільниці кар`єра 1-2 «ЦГЗК», правонаступником вказаних підприємств є Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» і був звільнений по переводу на Південний гірничо-збагачувальний комбінат, ст. 36 п. 5 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до п.п. 9, 10, 14 акту Форми П-4, 26.02.2013 року «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», Позивачу встановлено наступний діагноз: Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху).

Пункт 13 акту Форми П-4, містить висновок про наявність шкідливих умов праці Позивача, а саме: Згідно інформаційної довідки №80 від 24.09.2010р. складеної Жовтневою районною санітарно-епідеміологічною станцією м. Кривого Рогу, на робочих місцях машиніста конвеєра дільниці підземної дробильно-конвеєрної Глеєватського рудника, підземного машиніста конвеєра з повним робочим днем на підземних роботах підземної дробильно-конвеєрної дільниці Глеєватського рудника кар`єра 1-2 і гірничого підземного майстра підземної дробильно-конвеєрної дільниці кар`єра 1-2 ЦГЗК - шум перевищує гранично-допустимі нормативи.

Відповідно до отриманих відомостей з документів, що характеризують стан здоров`я Позивача від 26 лютого 2013 року №425, згідно даних інформаційної довідки про умови праці №80 від 24.09.2010 року, наданої в.о. головного державного санітарного лікаря Жовтневого району м. Кривого Рогу, О.М. Чеботар, де вказано, що:

-на робочому місці підземного машиніста конвеєру Глеєватського рудника (1984.09-1989.03), екв. рівень шуму складав 86 дба при ГДР 80 дба;

-на робочому місці підземного гірничого майстра кар`єру 1-2 Глеєватського рудника (1989.03-1996.04) екв. рівень шуму складав 85 дба при ГДР 80 дба.

08.07.2013 ОСОБА_1 пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 5% по туговухості внаслідок професійного захворювання, без встановлення групи інвалідності з 17.06.2013 по 01.07.2014, що підтверджується копією виписки із акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ № НОМЕР_1 .

В подальшому ОСОБА_1 пройшов переогляд, і 08.07.2014 йому було встановлено повторно безстроково 5% втрати професійної працездатності по туговухості, без встановлення інвалідності, безстроково, що підтверджується копією виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ № НОМЕР_2 .

Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписними епікризами, з яких вбачається що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я з діагнозом: нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху).

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті43, частина 1 статті 46 Конституції Українипередбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Так, відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а професійне захворювання отримане позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Посилання представника відповідача на тривалу роботу позивача в шкідливих умовах на іншому підприємстві, а саме на Південному гірничо-збагачувальний комбінаті та отримання ним професійного захворювання саме за наслідками роботи на вказаному підприємстві, суд не приймає до уваги, оскільки Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено та підтверджено наявність шкідливих умов праці також і під час роботи позивача на підприємстві відповідача у період з 01.03.1989 року по 02.04.1996 року машиністом конвеєра дільниці підземної дробильно-конвеєрної Глеєватського рудника, підземним машиністом конвеєра з повним робочим днем на підземних роботах підземної дробильно-конвеєрної дільниці Глеєватського рудника кар`єра 1-2 і гірничим підземним майстром підземної дробильно-конвеєрної дільниці кар`єра 1-2 Центрального гірничозбагачувального комбінату.

Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності зі ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 5% та в подальшому 5%, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває больові почуття, загальну слабкість, зниження слуху на обидва вуха.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому, суд враховує період роботи позивача протягом 24 років 4 місяців в шкідливих умовах, з яких на підприємстві відповідача 11 років 7 місяців, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 5% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням без встановлення групи інвалідності, та в подальшому встановлення 5% втрати професійної працездатності без встановлення групи інвалідності безстроково, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання на житті позивача, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 10000,00 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», ст.ст.4,5,13,19,76-81,89,133,141,258-259,263,265,274,354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я - довольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 (десяти тисяч) гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовій збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

В задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство "Центральний гірничозбагачувальний комбінат" (50066 Дніпропетровська область м. Кривий Ріг Покровський район, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство "Центральний гірничозбагачувальний комбінат" (50066 Дніпропетровська область м. Кривий Ріг Покровський район, ).

Повний текст рішення складено 02 квітня 2020 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт