Провадження №2/523/1886/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді - Малиновського О.М.

за участю секретаря - Шевчук М.Є.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в поряду загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб без самостійних вимог: Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Суворовського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про позбавлення батьківських прав, зміну прізвища дитини, внесення змін до актового запису,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом в якому, посилаючись на п.2 ч.1 ст.164 СК України, просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 не займається вихованням сина, не турбується про нього, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню. Останні два роки батько взагалі не бачився з сином. Також, ОСОБА_3 у 2019р. відмовив у наданні дозволу на виїзд сина у Польщу та у Чехію для прийняття участі на Міжнародних змаганнях спортивних бальних танців, що на думку позивачки порушує права та свободи вільного волевиявлення та пересування їх сина. Вважає, що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини, так як його вихованням займається вона. Крім цього, позивач, посилаючись на зазначені вище обставини просить зобов`язати відділ ДРАЦС внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 , виключивши в графі про батько дані про батька дитини, а саме, « ОСОБА_3 », а також змінити прізвище дитини з ІНФОРМАЦІЯ_5 на ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2019р. провадження у справі було відкрито та призначений розгляд справи в загальному позовну провадженню.

Після отримання висновку органу опіки та піклування, наданого в порядку ст.19 СК України на розв`язання спору, ухвалою суду від 10 лютого 2020р. підготовче судове засідання було закрито та призначений розгляд справи за участю сторін.

В судовому засіданні позивач та її представник пред`явлені позовні вимоги підтримали, просять задовольнити.

ОСОБА_3 в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги не визнав у повному обсязі та зазначив, що він не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, він стверджує, що постійно зустрічався з сином, займався його вихованням, як на особистих зустрічах так і за допомогою мобільного телефону. Втім, ОСОБА_2 змінила мобільний номер сина, налаштовує його проти нього, в зв`язку з чим син не бажає з ним зустрічатися. Щодо ненадання дозволу на виїзд за межі території України, то він дійсно відмовив у його наданні, так як вважає, що за станом здоров`я син не може приймати участі у таких змаганнях.

Від представника органу опіки та піклування до суду надійшла заява про підтримання висновку органу опіки та піклування стосовно розв`язання спору по даній справі, з проханням провести розгляд справи за їх відсутності.

Суворовський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не забезпечив участі свого представника у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

Суд, заслухавши сторін та представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові доказі по справі, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини.

З матеріалів справи, зокрема з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом РАГС Суворовського районного управління юстиції м. Одеси убачається, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьками у свідоцтві записані: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , які під час народження дитини перебували в зареєстрованому шлюбі.

Шлюб між батьками ОСОБА_4 був розірваний на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2012р. (справа №1527/2845/12). Вказаним рішенням суду також з ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання їх сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 500,00грн. щомісячно. Також рішенням суду було визначено місце проживання сина ОСОБА_8 з матір`ю. Згодом, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2018р. (справа №523/2054/18) раніше призначений розмір аліментів був збільшений з 500,00грн. до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як встановлено судом та не підтверджено сторонами по справі, відповідач щомісячно сплачує аліменти на утримання сина та не має заборгованості.

З часу розірвання шлюбу батьки дитини проживають окремо. ОСОБА_4 постійно проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні.

Згідно характеристики від 25 червня 2019р. ОСОБА_4 убачається, останній є учасником ансамбля спортивного бального танцю « Лотос », будинку дитячої та юнацької творчості «Тоніка», учасником спортивного танцювального колективу « Вікторія » м. Одеса. Його мати займається його вихованням, особисто приймає участь у вирішенні всіх питань, що виникають при навчанні. ОСОБА_4 у 2019р. був запрошений на змагання у Польщу та Чехію , втім не поїхав, так як не отримав дозволу від батька.

За характеристикою з місця навчання ОСОБА_4 , учня 4-го класу, Одеської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №40, вихованням та розвитком дитини займається його матір, яка систематично відвідує. ОСОБА_4 багато хворіє, через це пропустив багато матеріалів. Його батько з родиною не проживає. Декілька разів навідувався до школи, але ОСОБА_8 відмовлявся від спілкування.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , дочка позивачки, пояснила, що дійсно ОСОБА_8 проживає разом з ними, вони з матір`ю займаються його вихованням. Втім, його батько ОСОБА_3 вихованням ОСОБА_8 не займається, матеріальної допомоги не надає, життям та здоров`єм сина не цікавився та не цікавиться.

Свідок ОСОБА_10 , мати відповідача, в судовому засіданні показала, що дійсно останній раз вони бачили ОСОБА_8 у 2018р. На її думку, мати ОСОБА_8 налаштовує його проти батька, в зв`язку з чим вони не проводять разом час.

Під час судового розгляду відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини на виконання права дитини бути заслуханою з питань, що її торкаються, реалізуючи приписи статті 171 СК України судом була заслухана думка ОСОБА_4 . Зокрема, неповнолітній пояснив, що він проживає разом з матір`ю та сестрами, які здійснюють за ним піклування. Батька він бачив давно, з ним не спілкується та не має бажання його бачити. Має образу на батька, так як у 2019р. він не дав дозвіл на його виїзд за кордон для прийняття участі у спортивних змаганнях. ОСОБА_8 не зміг пояснити причину небажання спілкуватися з батьком.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 13 січня 2020р. №01-05-3/567вх(19) ОСОБА_3 недоцільно позбавляти батьківських прав відносно його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Такий висновок не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5,6 ст.19 СК України), а є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

В даній ситуації суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Так, відповідачу, як батьку неповнолітнього ОСОБА_4 в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (п.2 ч.1 ст.164 СК).

Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів.

Зокрема, відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

Згідно до обставин даної справи суд підкреслює, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач постійно сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_8 починаючи з 2012року, періодично мав постійні зустрічі з ним за місцем проживання своєї матері. За його поясненнями має бажання і далі приймати участь в навчально-виховному процесі свого сина. Втім, на теперішній час він не зустрічається з сином, так як, на його думку, мати ОСОБА_8 налаштовує проти нього, а він в свою чергу не бажає завдавати вади психічному здоров`ю сина. Тобто, даних про те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків матеріали цивільної справи не містять та такі докази не надані з боку позивача.

Показання допитаних у судовому засіданні свідків, як з боку позивача так і з боку відповідача, суд до уваги не приймає, так як переконливо не доводять і не спростовують винну поведінку відповідача. Крім того, такі свідки є близькими родичами сторін, а відтак є заінтересованими особами в розгляді справи на користь своїх родичів.

Щодо відмови відповідача надати дозвіл на виїзд за межі території України, як підстава заявлених позовних вимог, то таке не може розцінюватися судом, як ухилення від батьківських обов`язків. В даному випадку, при наявності безпідставної перешкоди у праві виїзду за межі території України, мати дитини має право на звернення до суду з відповідним позовом про надання права на такий проїзд без згоди батька.

Отже, на підставі наданих з боку сторін доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов`язків та те, що позивачем не надано доказів того, що відповідач навмисно ухилялися від виконання своїх обов`язків по вихованню сина та свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

При цьому суд вважає за необхідне попередити як позивача так і відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина, зокрема зважаючи на їх напружені стосунки між собою, при зустрічах з дитиною не потрібно травмувати дитячу психіку, не з`ясовувати стосунки в його присутності, не налаштовувати його один проти одного, та зазначає, що дитина повинна розвиватися фізично, морально та духовно, а не перетворюватися на предмет маніпуляції між батьками та їх родичами.

Таким чином, в цій частині позовні вимоги є безпідставні, не доведені, а відтак не підлягають задоволенню.

Інша частина заявлених позовних вимог, які є похідними від позовних вимог про позбавлення батьківських прав, в задоволені яких відмовлено, також не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позовні вимоги в частині зобов`язання внести певні зміни до актового запису про народження не можуть бути вирішені судом в той час коли відділ ДРАЦС має статус у справі в якості третьої особи без самостійних вимог. При цьому незважаючи на роз`яснення суду та вимоги ст.51 ЦПК України, позивач та її представник не заявили клопотання про залучення відділу в якості співвідповідача.

Керуючись ст. ст. ст.12,13,76,259, 263-265,268 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб без самостійних вимог: Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Суворовського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про позбавлення батьківських прав, зміну прізвища дитини, внесення змін до актового запису залишити без задоволення у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 17 червня 2020р.

Суддя