Справа № 226/2031/20
Провадження №2/226/704/2020
РІШЕННЯ

іменем України

заочне

15.10.2020 м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Козлової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача.

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи вимоги тим, що 12.11.2019 між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно з яким він надав відповідачці грошові кошти в сумі 62500 грн, а вона зобов`язалася повернути ці гроші йому до 10.12.2019, про що надала відповідну розписку. Зі слів відповідачки, ці гроші були необхідні їй для погашення кредиту, який вона брала для погашення раніше взятого в інтересах сім`ї кредиту. Грошові кошти отримані відповідачкою у присутності свідка ОСОБА_4 , в його присутності нею була складена розписка. У визначений договором строк позичені гроші ОСОБА_2 не повернула позивачеві і 11.02.2020 він направив їй письмову вимогу про повернення коштів, але цей лист повернувся йому без отримання адресатом. Зі слів знайомих відомо, ОСОБА_2 виїхала з міста і теперішнє її місцезнаходження невідоме. Відповідач ОСОБА_3 , який перебував у шлюбі з ОСОБА_2 і мешкав з нею разом на день укладення договору позики, в телефонній розмові відмовляється повертати запозичені його дружиною кошти. Позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 62500 грн та судові витрати у справі покласти на відповідачів.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

До суду позивач не з`явився, ним надано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він наполягав на задоволенні позову та висловив згоду на ухвалення у справі заочного рішення. Також позивачем подано судові заяву про долучення до матеріалів справи оригіналу розписки ОСОБА_2 про отримання від нього грошових коштів.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилися по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлялися судом неодноразово у порядку, передбаченому ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. Відзиву на позовну заяву відповідачі до суду не надіслали, про свою позицію у справі не повідомили.

Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Позовна заява надійшла до суду 25.08.2020 і того ж дня до Відділу ведення реєстру Територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради здійснено запити про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів. Витребувані відомості отримані судом 02.09.2020.

04.09.2020 ухвалою суду відкрите спрощене позовне провадження у справі, призначене судове засідання на 29.09.2020, відповідачам запропоновано подати суду відзив на позовну заяву.

29.09.2020 через неявку відповідачів, відсутність доказів їх належного повідомлення та неподання ними відзиву та/або будь-яких заяв судове засідання було відкладене на 15.10.2020.

В судовому засіданні 15.10.2020 у зв`язку із повторною неявкою відповідачів, які повідомлялися належним чином про час та місце судового розгляду, врахувавши відсутність відомостей про їхню позицію у справі, неподання ними відзиву та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, судом постановлено розглядати дану справу з ухваленням заочного рішення в порядку статей 280-282 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Місце проживання відповідача ОСОБА_2 до 23.12.2019 було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13). За цією ж самою адресою станом на 28.08.2020 зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_3 (а.с.14).

12.11.2019 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено розписку про те, що вона отримала у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 62500 грн, які зобов`язалася повернути в повному обсязі до 10.12.2019. У розписці зазначено, що гроші отримані нею також у повному обсязі, розписка написана нею власноруч, при переданні коштів був присутній свідок ОСОБА_4 (а.с.25 - оригінал розписки).

11.02.2020 ОСОБА_1 на адресу проживання ОСОБА_2 була спрямована вимога про повернення позики (а.с.8), яка повернена відділенням поштового зв`язку відправникові без вручення адресатові через закінчення строку зберігання (а.с.9).

V. Оцінка суду.

Правовідносини, виниклі у цій справі, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальникові.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредиторові за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією, викладеною Верховним судом України в постанові від 24.02.2016 у справі №6-50цс16, її ж дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, зокрема, у постанові від 12.09.2019 у справі №226/270/17.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд має виявити їх справжню правову природу незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа і залежно від встановлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Вирішуючи справу, суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог надав відповідний оригінал розписки, складений відповідачем ОСОБА_2 про те, що вона отримала в борг грошові кошти в сумі 62500 грн та зобов`язалася їх повернути у визначений строк - до 10.12.2019.

Оскільки сторони дійшли обопільної згоди про те, що ці кошти будуть перебувати в користуванні відповідача певний час і визначили строк повернення грошей, про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання повернути кошти, яке має виконуватись належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

На час пред`явлення позову борговий документ - розписка знаходилася у позивача. Оригінал цієї розписки приєднаний судом до матеріалів справи. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу в повному обсязі в сумі 62500 гривень.

Що стосується вимоги до відповідача ОСОБА_3 та солідарного стягнення заборгованості з обох відповідачів, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч.3 ст.61 Сімейного кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частинами 1,2 та 4 статі 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Системний аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником) за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї; лише поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника); тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11.11.2019 у справі №454/3381/14-ц.

Як вбачається зі змісту розписки ОСОБА_2 від 12.11.2019, в ній не зазначено мету отримання позики. Отже, посилання позивача у позовній заяві на отримання позики відповідачем в інтересах сім`ї та на її потреби не підтверджене змістом дослідженої наявної розписки. Не надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідачі дійсно на момент укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики перебували у зареєстрованому шлюбі, не заявлене клопотань про витребування судом цієї інформації з органів РАЦС. Крім того, у розписці не зазначено, що ОСОБА_3 надавав ОСОБА_2 згоду на отримання позики, або, принаймні, про те, що він був обізнаний про отримання нею позики у ОСОБА_1 та про існування відповідної розписки, а тому солідарна відповідальність відповідачів за вказаним боргом неможлива.

Таким чином, суд дійшов висновку, що суму боргу в розмірі 62500 грн слід стягнути виключно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

VІ. Розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №96 від 25.08.2020 про сплату ним судового збору в сумі 840,80 грн. З огляду на задоволення позовних вимог і прохання позивача судові витрати у справі покласти на відповідачів, з урахуванням висновків суду про відсутність підстав для солідарного стягнення боргу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст.10,12,13,76,141,258,259,263-265,280-284 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 12.11.2019 в розмірі 62500 (шістдесят дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем при пред`явленні позову судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Димитровським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Донецького апеляційного суду через Димитровський міський суд Донецької області або безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене 16.10.2020.

Суддя: В.С. Салькова