Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9396/19
Провадження № 2/711/849/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

02 квітня 2020 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.,

при секретарі Осадчій А.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй, ОСОБА_1 , на підставі дубліката свідоцтва про право власності /САВ 297805/11.07.2007/, виданого Придніпровським районним виконавчим комітетом, на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Згідно із довідкою, виданою Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 26.11.2019 № 11906-2, у цій квартирі зареєстровано 5 (п`ять) осіб.

Однак, ОСОБА_2 не проживає у житловому приміщенні понад 1,5 роки, про що складено Акт про непроживання особи за місцем реєстрації, який підписано сусідами та засвідчено головою ОСББ «Іллєнка 28». Відповідачка не проживає у даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у квартирі не має і взагалі квартирою вона не цікавиться. Перешкод у користуванні жилим приміщенням ні вона ( ОСОБА_1 ), ні інші члени сім`ї відповідачці не чинили. Між тим, факт реєстрації відповідачки порушує її право на вільне розпорядження і користування майном.

Також зазначає, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.01.2019 відповідачка позбавлена батьківських прав щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 17.07.2018 № 572 матір позивачки та відповідачки - ОСОБА_5 призначено опікуном над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Опікун з малолітнім ОСОБА_3 проживають за місцем реєстрації відповідачки у вищевказаній квартирі. Враховуючи, що відповідачка зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя та позбавлена батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_3 , проживати з дитиною за однією адресою вона не може.

Враховуючи вищенаведене, вважає, що ОСОБА_2 втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини, відсутністю за місцем реєстрації. Крім того, вона не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення.

Враховуючи зазначені вище обставини, позивачка просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2019, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька Світлана Михайлівна, у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 711/9396/19 (а.с. 13).

Ухвалою суду від 13.12.2019 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи (а.с. 17).

26.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті (а.с. 27).

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 пояснила, що відповідача є її рідною сестрою і була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 з її згоди, де вони і разом проживали, були членами однієї сім`ї. З 18 років відповідачка почала вести ганебний спосіб життя, часто не поверталася додому. У вказаній вище квартирі вона не проживає уже понад три роки, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у квартирі немає і взагалі квартирою вона не цікавиться. Перешкод у користуванні жилим приміщенням ні вона ( ОСОБА_1 ), ні інші члени сім`ї відповідачці не чинили. У відповідачки є ключі від квартири, але вона добровільно її залишила. Також вказує, що факт реєстрації відповідачки порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, у тому числі, їй доводиться нести додаткові витрати на сплату комунальних послуг. Крім того, зазначила, що судові витрати вона залишає за собою.

У судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася неодноразово у встановленому законом порядку. Відзив на позов не подано.

Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачки ОСОБА_2 , яка повідомлялася у встановленому законом порядку про час, дату і місце судового засідання та не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову та проти такого порядку розгляду справи не заперечувала позивачка.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона є сусідкою позивачки ОСОБА_1 і мешкає у квартирі АДРЕСА_2 . Уже понад два роки вона не бачила ОСОБА_2 . Із позивачкою у неї добросусідські відносини, вона часто буває у гостях ОСОБА_1 , але де пропала ОСОБА_2 їй не відомо.

Заслухавши думку позивачки, покази свідка, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 , на праві приватної власності, відповідно до дублікату Свідоцтва про право власності серії САВ № 297805 від 11.07.2007 (а.с. 4). Крім того, даний факт підтверджується також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15318223 від 21.07.2007 (а.с. 4 зворот).

За відомостями відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 05.12.2019, - відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: квартира АДРЕСА_1 , з 09.11.2005 (а.с. 15).

Також встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідними сестрами, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12.04.1978 та свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 02.08.1988 відповідно (а.с. 40, 41).

Відповідно до даних свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 від 02.07.2020, ОСОБА_8 та ОСОБА_1 одружилися 02.07.2002, про що у книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № І. Прізвища після одруження: чоловіка - ОСОБА_1 , дружини - ОСОБА_1 (а.с. 8, 39).

Крім того, як зазначає позивачка ОСОБА_1 - відповідачка ОСОБА_1 не проживає за місцем реєстрації більше трьох років (з 2017 року і по теперішній час). Даний факт також підтверджується актом про не проживання за місцем реєстрації від 04.11.2019, який засвідчено головою ОСББ «Іллєнка 28» ОСОБА_11 (а.с. 5).

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 без поважних причин повністю втратила зв`язок з помешканням, її речі у квартирі відсутні, оплату за комунальні послуги вона не здійснює, не займається утриманням житла. Судом також не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачці у користуванні житлом. Крім того, відсутні об`єктивні дані вважати, що відповідачка не проживає у квартирі з поважних причин.

Також, судом встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.01.2019 відповідачка позбавлена батьківських прав щодо своїх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 17.07.2018 № 572 матір позивачки та відповідачки - ОСОБА_5 призначено опікуном над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Опікун з малолітнім ОСОБА_3 проживають за місцем реєстрації позивача та відповідача: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Способи захисту визначені Цивільним кодексом України.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Як передбачено статтею 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Так, Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 (справа № 521/17805/16-ц) роз`яснив, що положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивачки порушуються відповідачкою, як членом її сім`ї, тобто останньою створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачкою.

Слід зазначити, що відповідачкою не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів у спростування обставин позову.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 , як член сім`ї позивачки, не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , без поважних причин з 2017 року, її особисті речі відсутні, комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивачка, як власниця квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачці користуватися житловим приміщенням. Отже, судом встановлено, що позивачка не може користуватися своїми правами щодо користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідачка чинить їй відповідні перешкоди (позивачка сплачує комунальні послуги замість відповідача, утримує житло, не може оформити субсидію).

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 6, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 379, 383, 405, розд. ІІ гл. 52 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 141, 12, 13, 77-81, 280, 281, 259, 268, 280, 281, 353, 354 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , код дані відсутні, зареєстрована: АДРЕСА_3 ) такою, що втратила право користування житлом, а саме, - квартирою АДРЕСА_1 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 09.04.2020.

Головуючий: С. М. Позарецька