Справа № 127/7826/19
Провадження № 22-ц/801/1646/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 рокуСправа № 127/7826/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя - доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Мотилюком Олексієм Вільямовичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2020 року, постановлене у складі судді Ан О. В. в м. Вінниці, повне судове рішення складено 12 червня 2020 року,-

в с т а н о в и в:

19 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно в порядку спадкування, у якому ставила вимогу встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з 2012 року по квітень 2018 року; та визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи позов, зазначила що з 2012 року по квітень 2018 року проживала разом ОСОБА_4 та її чоловіком ОСОБА_3 у їх квартирі в АДРЕСА_2 . Жили однією сім`єю, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні зобов`язання. Зазначає, що ОСОБА_4 була рідною тіткою її чоловіка, тому доглядала ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , які в останні роки свого життя мали незадовільний стан здоров`я, купувала продукти, ліки, готувала, прибирала, сплачувала комунальні платежі, займалась питаннями їх медичного обслуговування. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, частину якої він успадкував після смерті дружини. Вказує, що вона є спадкоємцем четвертої черги спадкування, оскільки на час відкриття спадщини протягом п`яти років проживала разом зі спадкодавцем, прийняла спадщину, спадкоємці попередніх черг відсутні.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надала належних та допустимих доказів, які б доводили факт її проживання однією сім`єю (спільне проживання, спільний побут, взаємні права та обов`язки) з ОСОБА_3 у період з 2012 року по квітень 2018 року. Оскільки підстави для віднесення позивача по четвертої черги спадкування відсутні, тому суд відмовив і у задоволенні похідної позовної вимоги про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

З таким рішенням не погодилась позивач ОСОБА_1 , 11 серпня 2020 року подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд невірно оцінив докази по справі. Стверджує, що відповідач надав суду сфальсифікований документ (копію акту від 14.05.2019 року МКП «УК «Київська» а.с. 100 т.1), та що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги надані нею докази стосовно її проживання спільно зі спадкодавцем в одній квартирі: акти та довідки, видані МКП «ЖЕК № 15», ТОВ «ЖЕО», МКП «УК Київська», які доводять факт її постійного проживання зі спадкоємцем однією сім`єю. Звертає увагу на те, що свідки, про допит яких клопотав відповідач, були допитані судом без участі її та її представника, хоча вони не з`явилися в судове засідання з поважних причин.

Відповідач ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Усова А. Ю. подав відзив на апеляційну скаргу. Заперечує факт проживання позивача разом зі спадкодавцем однією сім`єю. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін. Зауважує, що до числа четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, тобто саме з цією особою в неї були сімейні стосунки.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Мотилюк О. В. апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Усов А. Ю. заперечили проти апеляційної скарги, судове рішення вважають законним, просять залишити без змін.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, відхиляє аргументи викладені в апеляційній скарзі з таких мотивів.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

24 лютого 1973 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб (копія свідоцтва про шлюб (а.с. 10 том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 (копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , а.с. 5 том 1). На момент смерті ОСОБА_4 сім`я ОСОБА_5 проживала в АДРЕСА_2 . В літній період сім`я ОСОБА_5 проживала в будинку АДРЕСА_3 .

Спадкоємцем ОСОБА_4 став її чоловік ОСОБА_3 , який фактично прийняв спадщину, оскільки на момент смерті постійно проживав з померлою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (копія свідоцтва серія НОМЕР_2 а.с. 11 том 1).

16 травня 2018 року із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 звернувся його двоюрідний онук ОСОБА_2 (а.с. 50 том 1) та 16 травня 2018 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 297/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 49 - 74 т. 1).

Спадщина складається із квартири АДРЕСА_1 та будинку АДРЕСА_4 .

26 вересня 2018 року ОСОБА_1 подала до Першої вінницької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , як особа, що проживала разом із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (а.с. 56 том 1).

Правовідносини, що виникли регулюються нормами ЦК України про спадкування.

За змістом статей 1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина перша статті 1258 ЦК України).

За правилами статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Саме на цю норму права посилається позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України підлягає встановленню два юридичних факти: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

На цьому акцентовано в постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18).

Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 січня 2020 року в справі № 750/474/19 (провадження № 61-18622св19), від 20 лютого 2020 року в справі № 643/447/18 (провадження № 9319св19) і від 02 червня 2020 року в справі № 755/9824/17 (провадження № 3375св19).

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка посилалась на те, що вона є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки проживала разом із спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років.

У своїй заяві про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 повідомила про те, що проживала із спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років, а відтак згідно ст. 1264 ЦК України вона є спадкоємцем четвертої черги.

На підтвердження наявності родинних зв`язків між нею, ОСОБА_1 , та померлим ОСОБА_3 позивачкою надано копії свідоцтв по народження ОСОБА_6 (серія НОМЕР_3 , а.с. 167 т.1), ОСОБА_7 , (серія НОМЕР_4 , а.с. 18 т. 1) та ОСОБА_8 (серія НОМЕР_5 , а.с. 19 т.1), копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 (а.с.20, т.1).

Ці докази не заперечуються сторонами по справі та свідчать про те, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , була дружиною ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а чоловік позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_8 був племінником ОСОБА_4 .

На підтвердження своїх вимог в частині встановлення факту постійного проживання, не менше п`яти років, зі спадкодавцем заявницею надано:

- копію довідки № 945 від 29.03.2016 року про те, що ОСОБА_4 на день смерті проживала разом з ОСОБА_1 та вели спільне господарство за адресою АДРЕСА_2 , згідно акту від 28.03.2016 року за підписами сусідів (зворот а.с. 14 т.1);

- акт № 120718 датований 12 липня 2018 року, який свідчить про те, що ОСОБА_1 проживала у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , постійно на день смерті, вели спільне господарство та доглядала за померлими (копія на а. с. 16 т.1);

- копію довідки № 4387 від 12.07.2018 року виданої МКП «ЖЕК №15» в тому, що ОСОБА_1 , яка зареєстрована в АДРЕСА_5 , постійно проживала на день смерті разом зі своїм родичом ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , вели спільне господарство (а.с. 15 т.1);

- копію акту № 11223 комісії у складі інспектора ВКР ТОВ «ЖЕО» від 04.07.2019 року, яким встановлено що ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_6 , разом з чоловіком ОСОБА_8 та сином ОСОБА_11 , однак за цією адресою з 2012 року по квітень 2018 року не проживає (а. с. 168 т. 1);

- копію довідки КНП «Вінницька міська клінічна лікарня № 3» № 671 від 23.07.2019 року про те що ОСОБА_3 поступив у геріатричне відділення 18.04.2018 року у супроводі ОСОБА_1 , яка представилась його родичкою, здійснювала купівлю медичних препаратів, оплату платних послуг та отримувала свідоцтво про смерть ОСОБА_3 (а.с. 169 т. 1);

- копію довідки «Про виплату допомоги в разі смерті ОСОБА_3 » видану ГУ ПФУ у Вінницькій області № 3676/10-1-50/04 від 24.07.2019 року про те, що ОСОБА_1 04 травня 2018 року отримала допомогу на поховання та 25 жовтня 2018 року отримала недоотриману суму пенсії за період з січня 2018 року по квітень 2018 року (а.с. 170 т. 1);

- довідку, датовану 11 липня 2019 року про те, що ОСОБА_1 , здійснювала поховання ОСОБА_12 (копія на а.с. 161 т. 1);

- копію договору замовлення на організацію та проведення поховань від 24.04.18 року (а.с. 165 т. 1);

- крім того, позивачем надано копію накладної «Ритуальні послуги «Вічна пам`ять» № 012-10-1310 від 14.10.2015 року (а.с 8 т. 1) про сплату нею витрат у сумі 3 080 грн, здійснених на поховання ОСОБА_4 , та рахунок - замовлення № 0718 датований 24.04.2018 р., про сплату 2 587 грн - витрат на поховання ОСОБА_3 (а.с. 14 т. 1), договір - замовлення укладений з КП «Комбінат комунальних підприємств» на організацію та проведення поховань від 24.04.2018 р. та рахунок - замовлення № 001136 на суму 3 779 грн (а.с. 165, 166 т.1).

Суд першої інстанції дав оцінку наданим позивачкою доказам.

Правильним є висновок суду першої інстанції про те, що складені працівниками МКП «ЖЕК № 15», ТОВ «ЖЕО», (на а. с. 16, 168 том 1), МКП «УК «Київська» (на а. с. 100, 152 т.1) акти, не можуть бути належними та достатніми доказами, з огляду на те, що ці документи складені зі слів громадян, які не попереджались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень і відмову надати свідчення.

Вірним також є висновок суду першої інстанції про суперечливість змісту довідки МКП ЖЕК № 15 (а.с.15, т.1) та МКП «Управляюча компанія «Київська» (а.с.101, т.1), так як вони суперечать за змістом одна одній та складені на прохання сторін по справі.

Також апеляційний суд зауважує, що всі ці документи були складені після смерті ОСОБА_3 . Доказів спільного проживання однією сім`єю, які б існували за життя спадкодавця (як от ведення спільного бюджету, купівля речей, проведення вільного часу, часу відпочинку спільно, турботи не лише позивача про спадкодавця, але й спадкодавця про позивачку як члена його сім`ї, тощо) матеріали справи не містять.

Надані ОСОБА_1 докази поховання спадкодавця, організації похорон та отримання пенсії яка належала спадкодавцю на момент смерті та допомоги на поховання не є свідченням факту спільного проживання із спадкодавцем однією сім`ю понад п`ять років.

Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 (копія на а.с. 20 т.1) підтверджено і не заперечується ОСОБА_1 , що вона з 14 листопада 1992 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , не заперечує наявності між ними взаємних прав і обов`язків, ведення спільного бюджету, облаштування та ведення сімейного побуту, тобто саме з ОСОБА_8 на підставі шлюбу у ОСОБА_1 склалися сімейні відносини. Той факт, що чоловік зайнятий на роботі і часто буває у відрядження, тому вони вирішили що вона житиме у ОСОБА_5 щоб їм допомагати, не змінює статусу сімейних відноси, адже у відповідності до частини 2 ст. 3 СК України, подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Одна і та сама особа не може одночасно проживати однією сім`єю з різними особами, не пов`язаними між собою сімейними узами.

Тому обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_1 не може входити до числа четвертої черги спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , оскільки, вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою: ОСОБА_8 , тобто саме з ним у неї існує сім`я.

Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на те. що суд першої інстанції неправомірно допитав свідків, які з`явилися в судове засідання, оскільки позивачка та її представник не з`явились в це судове засідання з поважних причин, та на те, що суд неправомірно не задовольнив клопотання про їх повторний виклик, з огляду на таке:

30.09.2020 року Вінницький міський суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 11.11.2019 року, в зазначеній ухвалі судом було визначено предмет доказування по справі. Також судом було здійснено виклик свідків, заявлених як з боку позивача (заява про виклик від 05.07.2019 року на а.с. 134, т.1), так і з боку відповідача (заява про виклик свідків від 19.09.2019 року на а.с 191, т.1) в судове засідання, призначене на 18.11.2019 року, що підтверджено відповідними судовими повістками (а.с. 190 - 199). Про судове засідання, призначене на 18.11.2019 року представник позивача ОСОБА_13 та його довіритель позивач ОСОБА_1 були повідомлені належним чином (а.с.189 т. 1), що ними не заперечується. Проте в судове засідання 18.11.2019 року ні позивач, ні її представник не з`явилися, представник позивачки подав заяву про відкладення розгляду справи, так як він як представник перебуватиме у Жмеринському міськрайонному суд, а позивач ОСОБА_1 зайнята на роботі (а.с. 216, т.1).

Свідки, викликані судом, з`явилися в судове засідання 18.11.2019 року та були допитані судом, що відповідає вимогам частини 8 статті 223 ЦПК України, відповідно до якої у разі відкладення розгляду справи суд повинен допитати свідків, які з`явилися. Тільки у виняткових випадках за ухвалою суду свідки не допитуються і викликаються знову. Апеляційний суд наголошує на тому, що представник позивача знав про судове засідання 18.11.2019 року та про те, що в це судове засідання були викликані свідки.

Як вбачається зі змісту показань свідків, допитаних судом 18.11.2019 року, вони були допитані стосовно предмету доказування, визначеного в ухвалі від 30.09.2020 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду, а відтак суд першої інстанції обґрунтовано відхилив клопотання позивача та її представника про повторний допит цих свідків, не знаходить підстав для задоволення цього клопотання і суд апеляційної інстанції.

Таким чином, розглядаючи справу за апеляційною скаргою на оскаржуване рішення, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив фактичні обставини у справі, подані сторонами докази, вірно визначився з характером правовідносин, а тому апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду без змін (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України) як такого що постановлене з додержанням норм процесуального права та вірним застосуванням норм матеріального права (ст. 375 ЦПК України).

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» між сторонами не розподіляються.

Дію рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2020 року, яка була зупинена ухвалою Вінницького апеляційного сулу від 26 серпня 2020 року, слід відновити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 375, 367, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Мотилюком Олексієм Вільямовичем, залишити без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2020 року залишити без змін.

Відновити дію рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2020 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк