Справа № 2-3189/09
Провадження № 2-п/645/27/20
УХВАЛА

Іменем України

28 жовтня 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючий суддя Іващенко С.О.,

секретаря судових засідань Гурської С.Ю.,

за участю:

представника позивача адвоката Гудкової Т.А.

представника відповідача адвоката Єфімової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за заявою представника відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 01.12.2009 по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду від 01 грудня 2009 року та поновлення строків на подання заяви про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі ј частини доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з- 31.07.2009 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_3 в особі представника адвоката Єфімової Т.В., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, звернувся до суду із заявою, якою просить скасувати заочне рішення суду від 01.12.2009, призначивши справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Заява обґрунтована тим, що про наявне заочне рішення від 01.12.2009 про стягнення з нього аліментів стало відомо вже коли він дізнався про виконавче провадження та те, що з нього стягуються аліменти. 09.06.2020 представником відповідача до суду подано заяву про отримання копії даного судового рішення, та вважає, що під час розгляду справи та винесення рішення судом не було враховано позиції відповідача, тим самим було пошано його права.

В судовому засіданні представник відповідача заяву про перегляд заочного рішення підтримала, посилаючись на обставини, зазначені в заяві.

Представник позивача адвокат Гудкова Т.А., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні заперечувала проти скасування заочного рішення. Вважає, що рішення суду від 01.12.2009 обґрунтоване та законне. Також пояснила, що заява про перегляд заочного рішення не містить відомостей про поважність неявки до судового засідання та взагалі не містить пояснень або заперечень проти позову про стягнення аліментів та доказів в обґрунтування цих заперечень. Крім того зауважила, що відповідачу достеменно було відомо про існування рішення суду про стягнення з нього аліментів після відкриття виконавчого провадження від 31.10.2018, та вважає, що подання у червні 2020 року заяви про перегляд заочного рішення, ухваленого в 2009 році, яке знаходиться на примусовому виконанні з 2018 року, про існування якого відповідачу було відомо, є зловживанням з боку відповідача своїми процесуальними правами.

Суд, вислухавши позицію позивача та відповідача, перевіривши матеріали цивільної справи, вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно до ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За змістом вказаних норм наявність цих трьох підстав для скасування заочного рішення є обов`язковою.

Так при розгляді справи судом було встановлено, що відповідач по справі про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток за місцем його проживання, що підтверджується поштовими зворотними повідомленнями, про поважність причин неявки не повідомляв. Крім того, встановлено, що відповідач був обізнаний про існування рішення суду після відкриття виконавчого провадження 31.10.2018.

Крім того, як вбачається з наданих доказів, 07.05.2019 постановою Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, тобто несплата аліментів, у вигляді суспільно-корисних робіт, строком 120 (сто двадцять) годин. Постанова набрала законної сили 24.06.2019.

Також, 14.05.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001820 відносно ОСОБА_3 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 164 КК України - злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а також злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їх утриманні.

Слід також зауважити, що за минуванням одинадцяти років, після внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за злісне ухилення від сплати аліментів, відповідач звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, тому твердження сторони відповідача про необізнаність в існуванні рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 аліментів, суд до уваги не бере.

Зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України (в редакції 2004р.).

Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою місця проживання, що підтверджують рекомендовані повідомлення, які містяться в матеріалах справи.

З`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Проте необхідно зауважити, що відповідачем не надано доказів того, що він не повідомив про причини неявки з поважних причин, оскільки судові повістки надсилались за адресою його проживання, будь яких доказів, що відповідач проживає за іншою адресою суду не надано.

Згідно роз`яснень наданих у інформаційному листі Верховного суду України Про практику ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах вбачається, що непоодинокими є випадки, коли суди скасовують заочні рішення та не оцінюють надані відповідачем докази на предмет їх істотного значення для правильного вирішення справи і скасовують заочні рішення лише на підставі поданої відповідачем заяви та його усних доводів, які не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами у справі.

З урахуванням вищезазначеного, підстав та доказів для скасування заочного рішення заявником не надано, тому заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Доказів, які мають істотне значення для вирішення справи в розумінні ст. 288 ЦПК України відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 287 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення скасувати заочне рішення і призначити справу для розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження або залишити заяву без задоволення.

Таким чином, суд вважає, що підстав для скасування заочного рішення немає, а тому заяву про перегляд заочного рішення необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. 287 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 01.12.2009 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини залишити без задоволення.

Роз`яснити учасникам справи, що заочне рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 01.12.2009 по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини може бути оскаржено у загальному порядку, встановленому Цивільним-процесуальним Кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складено 29.10.2020.

Суддя -