Постанова

Іменем України

30 березня 2020 року

м. Київ

справа № 569/8188/18

провадження № 61-17769св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року в складі колегії суддів: Бондаренко Н. В., Ковальчук Н. М., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 24 травня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML-600/091 ОАО/2005, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 100 000 дол. США. В цей же день між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № CR-600/137 ОАО/2005, за яким остання зобов`язалась відповідати солідарно із позичальником за виконання зобов`язань за кредитним договором. В період з 2010 року по 2013 рік між кредитодавцем і позичальником, кредитодавцем та поручителем були укладені додаткові угоди, згідно умов яких змінювались відсоткові ставки та дати остаточного повернення кредиту.

Правонаступником ПАТ «ОТП Банк» є товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 24 грудня 2010 року.

Позивач вказував, що внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 21 лютого 2018 року утворилась заборгованість, яка складається із тіла кредиту в сумі 22 110,04 дол. США, що по курсу НБУ становить 598 582,90 грн. та пені у сумі 629 134,09 грн.

22 лютого 2018 року ОСОБА_2 була направлена вимога про погашення заборгованості за кредитним договором № CR-600/137 ОАО/2005 від 24 травня 2005 року, однак вона у зазначений строк не виконана.

Посилаючись на вказані обставини, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник, як і поручитель, належним чином не виконували зобов`язання за кредитним договором і договором поруки, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором. Проте, звернувши стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса від 22 грудня 2009 року для задоволення вимог про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому вимоги про стягнення заборгованості є безпідставними. Крім цього вважав, що при наявності вчиненого нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд не може одночасно стягнути суму заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 травня 2019 року скасовано, позов до ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість по тілу кредиту у сумі 22 110,04 дол. США, яка утворилась станом на 21 лютого 2018 року по кредитному договору № МL-600/091 ОАО/2005 від 24 травня 2005 року та витрати по оплаті судового збору у сумі 22 444 грн 20 коп. В задоволенні решти вимог до ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю. У задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору № МL-600/091 ОАО/2005 від 24 травня 2005 рокувідмовлено.

Частково задовольняючи позов до ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив з того, що додатковими договорами до кредитного договору № МL-600/091 ОАО/2005 від 24 травня 2005 року, укладеними після вчинення виконавчого напису нотаріуса, сторони вносили зміни до умов, порядку, строків повернення кредиту, розміру заборгованості тощо, а тому враховуючи, що останній платіж ОСОБА_1 здійснив 01 жовтня 2015 року, а новий строк дії кредитного договору сторонами погоджено до 28 лютого 2024 року, і з цим позовом банк звернувся 03 травня 2018 року, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту. Враховуючи, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобов`язань у повному розмірі в порядку, встановленому пунктом 2.1.5.1 додаткового договору № 4 від 28 жовтня 2013 року, чим змінив на власний розсуд умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, а також неустойки, суд дійшов висновку, що банк вже не може вимагати сплати пені з 21 лютого 2017 року по 21 лютого 2018 року на підставі умов договору, оскільки його строк змінився достроковим стягненням.

Також враховуючи, що подання позову до поручителя ОСОБА_2 у травні 2018 року відбулось поза межами шестимісячного строку чинності поруки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя ОСОБА_2 .

Узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до нього про стягнення 22 110,04 дол. США тіла кредиту та судових витрат, та залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не враховано постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та не взято до уваги, що звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу від 22 грудня 2009 року свідчить про зміну кредитором умов договору в частині строку його дій, і він просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення боргу. Також судом не враховано, що оскільки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не має відповідної ліцензії та виключений з реєстру фінансових установ, тому він не має права здійснювати відповідну діяльність на підставі статті 91 ЦК України, статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Таким чином, ОСОБА_1 оскаржив постанову апеляційного суду тільки в частині вирішення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до нього про стягнення 22 110,04 дол. США тіла кредиту та судових витрат, а тому в іншій частині постанова апеляційного суду на предмет законності й обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряється відповідно до вимог статті 400 ЦПК України.

Відзив до суду касаційної інстанції не подано.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження по справі, витребувано справу № 569/8188/18 з Рівненського міського суду Рівненської області. Зупинено виконання постанови Рівненського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

18 жовтня 2019 року справа № 569/8188/18 надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 24 травня 2005 року АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», уклало із ОСОБА_1 кредитний договір № МL-600/091 ОАО/2005, згідно з яким відповідач отримав кредит у сумі 100 000 дол. США на проведення ремонту нерухомого майна на строк до 24 травня 2011 року зі сплатою фіксованої процентної ставки 12 % річних.

Цього ж дня на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № МL-600/091 ОАО/2005 від 24 травня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 укладено договір поруки № СR-600/137ОАО/2005, згідно з яким поручитель зобов`язалася відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором.

У подальшому, між сторонам укладалися додаткові договори про внесення змін до кредитного договору, договору поруки, згідно з якими, зокрема, змінювалась фіксована процентна ставка та плаваюча процентна ставка, строки повернення кредиту, затверджувався новий графік виплати заборгованості тощо.

Відповідно до статті 1 Статуту ПАТ «ОТП Банк», він є правонаступником усіх прав та обов`язків ЗАТ «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обов`язків АКБ «Райффайзенбанк Україна».

Згідно з договором купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 24 грудня 2010 року і нотаріально посвідченим договором відступлення прав вимоги б/н від 24 грудня 2010 року, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за кредитним договором № МL-600/091 ОАО/2005 від 24 травня 2005 року, укладеним між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1

24 травня 2007 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» і ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № PML-600/216ОАО/2005 для забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем боргових зобов`язань по кредитному договору № МL-600/091 ОАО/2005.

22 грудня 2009 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим В. О. вчинено виконавчий напис, за реєстровим № 635, яким звернуто стягнення на нерухоме майно (предмет іпотеки), домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку під ним, площею 0,10 га, що знаходиться за тією ж адресою, для задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» у загальній сумі 42807,67 дол. США і 31 735,20 грн.

У Єдиному реєстрі виконавчих проваджень по виконанню виконавчого напису нотаріуса від 22 грудня 2009 року міститься інформація про те, що державним виконавцем 11 лютого 2016 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Інформація щодо проведення інших дій виконавцем у даному реєстрі відсутня, а тому процес звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом не завершений, майно не реалізовано, борг за його рахунок не погашений.

Також судом установлено, що після звернення вчинення виконавчого напису 26 квітня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 3 до кредитного договору № МL-600/091 ОАО/2005, за змістом якого сторони домовилися про внесення ряду змін та доповнень до нього.

В цей же день, між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладений додатковий договір №1 до договору поруки №СR-600/137ОАО/2005, відповідно до якого сторони домовилися про внесення ряду змін та доповнень до нього та визначили, що на дату укладання цього додаткового договору розмір боргових зобов`язань, забезпечених порукою, становить 38208,56 дол. США.

28 жовтня 2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 4 до кредитного договору № МL-600/091 ОАО/2005, за змістом якого сторони домовилися про внесення ряду змін та доповнень до нього. При цьому погодили, що з 28 жовтня 2013 року та до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором процентна ставка буде використовуватись 0%, дата остаточного повернення кредиту визначена-28 лютого 2024 року.

Судом установлено, що останній платіж на погашення заборгованості ОСОБА_1 внесений 01 жовтня 2015 року у сумі 75,13 дол. США.

Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначало, що станом на 21 лютого 2018 року заборгованість по тілу кредиту становить 22 110,04 дол. США.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами частини першої статті 1048 ЦК України (параграф 1 глава 71) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У частині другій статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції установлено, що свої зобов`язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість зі сплати кредиту у сумі 22 110,04 дол. США.

При розгляді даної справи апеляційний суд врахував правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц).

Таким чином судом установлено, що позивач не позбавлений права у судовому порядку на захист свого порушеного права у інший передбачений договором та законом спосіб.

При цьому апеляційний суд погодився з доводами відповідачів про те, що вчиненням виконавчого напису банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору, періодичності платежів та порядку сплати процентів за користування кредитом.

Разом з тим, судом враховано, що в подальшому, після вчинення виконавчого напису, між сторонами було укладено ряд додаткових угод до кредитного договору № МL-600/091 ОАО/2005 від 24 травня 2005 року про внесення змін до умов, порядку, строків повернення кредиту, розміру заборгованості тощо, зокрема, додатковим договором № 4 від 28 жовтня 2013 року сторонипогодили, що з 28 жовтня 2013 року та до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором процентна ставка буде використовуватись 0 %, дата остаточного повернення кредиту визначена до 28 лютого 2024 року.

Таким чином враховуючи, що позивач не позбавлений права звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, додатковим договором № 4 від 28 жовтня 2013 року сторони змінили строк виконання зобов'язання до 28 лютого 2024 року, останній платіж здійснено ОСОБА_1 01 жовтня 2015 року у сумі 75,13 дол. США, а позивач звернувся до суду з цим позовом у травні 2018 року, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту у розмірі 22 110,04 дол. США.

В іншій частині постанова апеляційного суду не оскаржувалась, а тому на предмет законності й обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряється.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині - без змін, оскільки судом в цій частині не порушено норми процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року зупинено виконання постанови Рівненського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року до закінчення касаційного розгляду, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року в частині вирішення позову товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з тіла кредиту в сумі 22 110,04 доларів США та судового збору залишити без змін.

Поновити виконання постанови Рівненського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська