РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Чішман Л.М.

за участю секретаря Козакевич І.В.,

позивача ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 його представника ОСОБА_4 , представника третьої особи ОСОБА_5 - Арапова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна та вселення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, вимоги якого неодноразово уточнювала (востаннє 10.12.2019 року (т. 2 а.с. 211-213), та остаточно просила: встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з травня 1995 року по 06.05.2015 року ; визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 : житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , до складу якого входить квартира №1 , що складається з двох кімнат житловою площею 26,6 кв.м., підсобних приміщень площею 157,80 кв.м., загальною площею 184,40 кв.м; земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану в АДРЕСА_1 , призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :08:024:0004; земельну ділянку площею 0,0757 га, розташовану в АДРЕСА_1 , призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0:08:0240005; грошові вклади в АТ «Укрексімбанк» у розмірі 4096 дол. США, АТ «Приватбанк» в розмірі 227 738,13 грн., АТ «Райффайзен Банк Аваль» в розмірі 840 дол. США; транспортний засіб Renault Laguna, реєстраційний номер НОМЕР_1 , №дв. НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_3 та просила визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину вказаного майна та грошових коштів, вселити ОСОБА_1 до житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , до складу якого входить квартира № 1 , що складається з двох кімнат житловою площею 26,6 кв.м., підсобних приміщень площею 157,80 кв.м., загальною площею 184,40 кв.м., зобов`язавши відповідача не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні житловим будинком та надати ключі від будинку за вказаною адресою.

Позов обґрунтовано тим, що 23.04.1993 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб. Через незначний час після реєстрації шлюбу, ОСОБА_3 виїхав на роботу за кордон (в Лівію) на два роки, що було погоджено у сім`ї, де працював до 30.04.1995 року. 20.05.1994 року, у період перебування ОСОБА_3 за кордоном, без згоди відповідача, органами РАЦС шлюб було розірвано, однак розірвання шлюбу мало формальний характер, без втрати сімейних відносин. Після повернення з Лівії сторони продовжили проживати однією сім`єю у квартирі матері позивача за адресою АДРЕСА_3 . За час проживання у матері позивача, сторони не витрачали кошти на оплату комунальних платежів та продукти харчування та всі свої кошти відкладали в будівництво будинку по АДРЕСА_1 . Між сторонами склалися всі притаманні подружжю відносини - спільний побут та інтереси, взаємні обов`язки, ведення спільного господарства, що тривало до 06.05.2015 року. За час спільного проживання сторонами було набуто нерухоме та рухоме майно, а також грошові кошти. У вказаний період позивач та відповідач в інших зареєстрованих шлюбах не перебували, тому позивач вважає, що майно, набуте за час спільного проживання, є об`єктом спільної сумісної власності сторін. Також позивач вказує, що відповідач 06.05.2015 року вигнав її із спільного будинку за адресою АДРЕСА_1 , добровільно вирішити спір відповідач бажання не має.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 07.08.2015 року з метою забезпечення позову накладено арешт на земельну ділянку розміром 0,0757 га за адресою АДРЕСА_1 до набрання законної сили судовим рішенням. (т. 1 а.с. 23-24)

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 07.08.2015 року, відкрито провадження у справі. (т. 1 а.с. 28)

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 20.08.2015 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на транспортний засіб RENAULT Laguna, д.н. НОМЕР_1 , № дв НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_3 до набрання законної сили судовим рішенням. Накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 до набрання законної сили судовим рішенням. (т. 1 а.с. 39-40)

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 09.02.2017 року витребувано у ПАТ «Укрексімбанк», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «УкрСиббанк» відомості про рух коштів на відкритих та закритих депозитних рахунках на ім`я ОСОБА_3 , за період з 06 травня 2015 року (т. 1 а.с. 81-82).

Ухвалою суду від 21.10.2019 року у вказаній ухвалі було виправлено описку та в резолютивній частині вказано період за який мають бути надані відомості про рух коштів на відкритих та закритих депозитних рахунках на ім`я ОСОБА_3 , а саме з «2013 року по 06.05.2015 року » замість «з 06 травня 2015 року по теперішній час». (т. 2 а.с. 192)

Ухвалою 29.08.2017 року суддею Богунського районного суду м. Житомира Чішман Л.М. справу прийнято до свого провадження. (т. 1 а.с. 144)

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 18.01.2018 року витребувано з Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Житомирській області довідку про доходи ОСОБА_3 за період з 2013 року по 2015 рік включно. (т. 1 а.с. 173)

23.08.2018 року від представника відповідача ОСОБА_4 до суду надійшло заперечення проти позову, у якому зазначено, що з моменту розірвання шлюбу 20.05.1994 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були припинені будь які сімейні та шлюбні відносини. Законодавство, яке діяло на момент розірвання шлюбу, не передбачало сімейних відносин поза зареєстрованим шлюбом, тому твердження позивача про те, що розірвання шлюбу носило формальний характер та не змінило шлюбно-сімейних відносин між сторонами, є необґрунтованим. Посилання позивача на формальність розірвання шлюбу спростовується також тим, що сторони не вчинили дій, спрямованих на відновлення реєстрації шлюбу, що свідчить про реальність його розірвання. Представник відповідача зазначає, що позивач не надала доказів того, що її місце проживання було зареєстровано разом з відповідачем, оскільки позивач проживала та проживає за іншою адресою, вважає безпідставною вимогу позивача про вселення її до будинку за адресою АДРЕСА_1 , оскільки вона за вказаною адресою ніколи не проживала. Майнові вимоги позивача на думку представника відповідача є безпідставними, оскільки грошові кошти та вклади є особистою власністю відповідача, отримані ним особисто внаслідок трудової, підприємницької та комерційної діяльності, а позивач не надала доказів того, що кошти, про які зазначено у позові, набуті відповідачем під час спільного проживання з позивачем. Посилається на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження доводів щодо проживання з відповідачем однією сім`єю. Зазначила, що доводи позивача ґрунтуються виключно на показах свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , однак покази є суперечливими, не об`єктивними та упередженими, тому показання вказаних свідків не можуть бути прийняті судом як належні докази. (т. 1 а.с. 204-207)

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 23.08.2018 року витребувано у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ КБ «Приватбанк» відомості про наявність відкритих рахунків та виписки по них, або які були відкриті на ім`я ОСОБА_3 за період з 01.01.2013 року по 06.05.2015 року. (т. 1 а.с. 213)

01.10.2018 року позивачем подано до суду відповідь на заперечення проти позову, у якому позивач вказала, що в матеріалах справи містяться особисті листи надіслані її відповідачем у період з 1994 по 1996 роки, в яких відповідач підтверджує стосунки між сторонами. Подальші сімейні відносини підтверджуються спільним проживанням за адресою АДРЕСА_3 , та реєстрація місця проживання сторін за вказаною адресою, що вбачається із копій паспортів сторін. Зазначає, що сторони за спільні кошти збудували будинок за адресою АДРЕСА_1 , у якому продовжили спільне проживання. У період будівництва будинку позивач працювала, заробітну плату вносила у бюджет сім`ї та остання використовувалася для будівництва будинку. Показання свідків підтверджують, що будинок будувався за спільні кошти сторін. Позивач зазначає, що доводи, викладенні у запереченні, ґрунтуються на припущеннях. (т. 1 а.с. 219-220)

Протокольною ухвалою суду від 26.10.2018 року у якості третьої особи було залучено ОСОБА_5 . (т. 1 а.с. 256-259)

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06.09.2019 року витребувано з Комунального підприємства Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради копію матеріалів інвентарної справи на житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . (т. 2 а.с. 127)

12.03.2020 року адвокатом третьої особи ОСОБА_5 - Араповим О.О. подано до суду заперечення на уточнену позовну заяву, у якому вказано, що ОСОБА_12 є сином відповідача ОСОБА_3 , після повернення з Лівії ОСОБА_3 дізнався, що шлюб між сторонами було розірвано з ініціативи ОСОБА_1 , у зв`язку з чим відповідач розчарувався в позивачеві як у дружині, втратив до неї довіру та зрозумів, що не бажає будувати з нею сім`ю. З 20.05.1994 року між позивачем та відповідачем були припинені будь які шлюбно-сімейні відносини. З 1994 року ОСОБА_3 мав стосунки з різними жінками, проживав без створення сім`ї, зокрема із ОСОБА_13 . Такий самий характер відносин він мав і з ОСОБА_1 . Вказує, що позивач ні власною працею, ні коштами участі у будівництві спірного будинку не приймала. Спірний автомобіль був придбаний відповідачем у 2002 році. Чинне на той час законодавство не передбачало можливості визнання факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. (т. 3 а.с. 45-47).

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили позов задовольнити. Зазначили, що позивач з ОСОБА_3 познайомилась під час його лікування в кардіологічному відділенні в лютому 1986 року та в них виникли взаємні почуття. В 1993 році сторони уклали шлюб та відповідач поїхав на роботу до Лівії . Позивач дізналась, що відповідач мав дружину та дітей, яких залишив заради неї, у позивача виникло відчуття провини, остання не мала наміру у дітей відбирати батька та вирішила розлучитись з ОСОБА_3 . Після повернення відповідача з Лівії , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали в квартирі матері позивача. Для збереження коштів, які заробив відповідач в Лівії, були куплені квартири. В 2001 році ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку і сторони вирішили будувати будинок. Мама позивача та позивач готували їжу робітникам, які працювали на будівництві. В 2002 році купили автомобіль Рено Лагуна. Новий 2004 рік сторони святкували в незакінченому будинку по АДРЕСА_1 . З 30.04.2004 року почали разом проживати по АДРЕСА_1 , до цього часу проживали по АДРЕСА_3 , у позивача та відповідача було все спільне, всі друзі знали, що позивач є дружиною відповідача. В 2005 році будинок по АДРЕСА_1 було зареєстровано. В 2008 році погіршився стан здоров`я позивача та відношення ОСОБА_3 до ОСОБА_1 змінилось, маючи коханку одночасно проживав сімейним життям з позивачем. В 2013 році відповідачу зробили операцію, позивач піклувалась про нього як чоловіка, привезла стент, відвідувала та доглядала за відповідачем. 06.05.2015 року відповідач подзвонив позивачу на роботу та повідомив, що вивіз її речі з будинку по АДРЕСА_1 . В подальшому позивач була вимушена звертатись до поліції, оскільки в будинок її ОСОБА_3 не пускав та решту речей не дозволяв забрати, змінив замки від дверей. Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Зазначив, що приїхав до м. Житомира з м. Чернівці, захворів, його лікуючим лікарем була ОСОБА_1 та між ними виникло взаємне кохання. В 1993 році його направили на роботу за кордон, він розлучився з першою дружиною та уклав шлюб з ОСОБА_1 . Перебуваючи в Лівії отримав листа від ОСОБА_1 , з повідомленням про те, що остання з ним розлучилась. Після повернення відповідача з Лівії , ОСОБА_1 запропонувала йому прописатись та жити з нею. Відповідач та позивач з 1995-1997 роки проживали у позивачки, відповідач мав окрему кімнату, але позивач періодично приходила до відповідача та була з відповідачем більше ніж у своїй кімнаті. За кошти, зароблені в Лівії, відповідач купив три квартири, які згодом продав та вклав в будівництво спірного будинку. В 1997 році відповідач переїхав в квартиру розташовану по АДРЕСА_4 , але позивач і відповідач продовжували спілкування. Після продажу вказаної квартири відповідач повторно прописався у позивача. Проте, в паспорті стояв штамп розлучений, тому останній відчував себе вільною людиною, як здоровий чоловік підтримував сексуальні стосунки з різними жінками. В 1998 році, за місцем роботи відповідача, влаштувалась на роботу ОСОБА_13 і в 1999 році між відповідачем та ОСОБА_13 почались серйозні стосунки. В 2002 році відповідач почав будувати будинок в АДРЕСА_1 . Новий 2004 рік позивач та відповідач ОСОБА_3 зустрічали разом з друзями у будинку по АДРЕСА_1 . В квітні 2005 року відповідач прописався по АДРЕСА_1 і почав там проживати. ОСОБА_1 почала зносити свої речі, спочатку тапочки, потім халат і т.д. та часто залишалась ночувати в будинку, ночувала з відповідачем в одному ліжку, готувала їжу, прала, прибирала, садила квіти, відповідач не заперечував щодо таких дій позивача. Їли разом, готували і позивач і відповідач. ОСОБА_1 мала ключі від будинку та вільний доступ до будинку. Періодично разом їздили на роботу та з роботи. Проте ОСОБА_1 проживала і була прописана у своїй квартирі. Продукти харчування купував переважно відповідач, але, не без того, купувала і позивач. Позивач та відповідач ОСОБА_3 разом вибирали кухонні меблі , плитку, але основний меблевий гарнітур відповідач вибирав з ОСОБА_13 . В 2015 році відповідач вивіз речі позивача, через накопичені претензії, негарні вислови позивача щодо ОСОБА_13 . Пояснив, що з 2002 року підтримував відносини і з ОСОБА_1 та ОСОБА_13 , з якою проводив вихідні та відпустки. Наголосив, що до будівництва будинку по АДРЕСА_1 позивач не має ніякого відношення, не приймала участь в матеріальних витратах, не бачила самого будівництва протягом двох років, на кошти, які остання заробляла, вона утримувала свою квартиру та дочку, яка проживає в Ізраїлі. На будівництві була лише один раз. Підтвердив, що позивач та відповідач разом фотографувались на фоні стін будинку, відповідачу було цікаво похвалитись будинком і фото направити своїй матері. Оглянувши фото, копії яких знаходяться в матеріалах справи, ОСОБА_3 не заперечував, що він присутній на світлинах в колі сім`ї позивача та відповідача. Пояснив, що в 2013 році йому зробили операцію на серці, ОСОБА_1 допомагала йому, привезла стент, провідувала, оскільки у них були дружні стосунки. Зазначив, що спірну машину продав за дорученням.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, з підстав викладених в письмових запереченнях.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що з 1999 року має з ОСОБА_3 близькі відносини, останній розповідав її, що в нього є відносини з іншими жінками, але її це влаштовувало, оскільки остання перебувала в шлюбі до 2013 року з іншим чоловіком. Пояснила, що вона та ОСОБА_3 багато часу проводили разом, це були відпочинки в лісі, полювання, відпустки, конференції, закордонні подорожі 1-2 рази на рік. З ОСОБА_1 познайомилась на квартирі у ОСОБА_3 , приходила відвідувати під час його перебування на лікарняному. Зазначила, що знайома з дітьми відповідача, разом їздила з ОСОБА_3 до сина, разом з ОСОБА_3 робили закупки, консервацію. Знайома з першою жінкою та донькою, з мамою відповідача, до якої їздили в Полтаву . Знає ОСОБА_1 як жінку, з якою у ОСОБА_3 були вільні відносини, повідомила, що знала, що ОСОБА_1 проживала в будинку по АДРЕСА_1 . Свідок допомагала ОСОБА_3 у виборі меблів, холодильника, пральної машини в новий будинок, разом купували м`які меблі, диван та крісла. Наголосила, що неодноразово з 1999 року по 2015 рік ночувала разом з ОСОБА_3 в будинку по АДРЕСА_5 , та в будинку на АДРЕСА_1 , де залишалися її речі (взуття, засоби гігієни). Пояснила, що готувала їжу, прала під час проживання, продукти харчування закуповувались за кошти ОСОБА_3 . Відносини між нею та ОСОБА_3 були без всіляких зобов`язань. Спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як подружжя не існувало, остання кошти в будівництво будинку не вкладала.

Свідок ОСОБА_16 , який є знайомим ОСОБА_3 зазначив, що відповідач звернувся до нього з проханням побудувати будинок по АДРЕСА_1 . На земельні ділянці вирізали дерева, розпланували будинок і почали будівництво, протягом 1,5 років ОСОБА_3 надавав кошти для робітників, матеріали закуповував сам. Будинок здали приблизно в кінці 2003р - на початку 2004р. В період будівництва знав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом проживають, проте не розписані. В період будівництва їжу для робітників привозив ОСОБА_3 , в цей період часу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали у її матері, з якою також познайомився в період будівництва. ОСОБА_3 казав, що живе у тещі. В будинку по АДРЕСА_1 був в гостях неодноразово. Пояснив, що вважав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають разом, про розлучення дізнався від ОСОБА_3 після того як вони роз`їхалися. З ОСОБА_13 знайомий як з лікарем.

Свідок ОСОБА_17 є знайомим ОСОБА_3 зазначив, що знає відповідача приблизно з 2004 року, разом грали в теніс. В 2006-2007 роках був в будинку по АДРЕСА_1 , де були тенісні корти. В будинку бачив як ОСОБА_1 так і ОСОБА_13 . Під час спільного відпочинку свідка та ОСОБА_3 була присутня лише ОСОБА_13 . З ОСОБА_1 зустрічався виключно в будинку, остання була одягнута в домашні речі.

Свідок ОСОБА_9 , який є чоловіком сестри позивача пояснив, що з 1984 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, з 1990 року проживали у тещі по вул. В. Бердичівській , вели спільне господарство. ОСОБА_1 надавала кошти на продукти харчування, які купував свідок, теща готувала їжу та носила ОСОБА_3 на роботу. Сторони будували будинок по АДРЕСА_1 , свідок зазначив, що ОСОБА_3 відносився до ОСОБА_1 як до дружини. В 2015 році ОСОБА_3 вивіз всі речі ОСОБА_1 з будинку по АДРЕСА_1 до нього на роботу, а потім в гараж.

Свідок ОСОБА_10 , подруга ОСОБА_1 , повідомила, що позивач та ОСОБА_3 познайомились в 1986 році, стали приходити до неї в гості. Коли ОСОБА_3 поїхав до Лівії, то листи приходили на адресу свідка, остання передавала їх ОСОБА_1 . Після повернення з Лівії ОСОБА_3 поселився у матері позивача та останні проживали як чоловік та дружина. Після того, як побудували будинок, свідок 2-3 рази на місяць приходила на АДРЕСА_1 у гості, позивач та відповідач завжди були разом, дуже гарно один до одного відносились, разом купували речі в будинок, разом ходили на базар купували продукти харчування.

Свідок ОСОБА_7 , знайомий сторін, зазначив, що знає ОСОБА_3 приблизно з 1983-1984 року, в 1988 році познайомився з ОСОБА_1 В 1993 році перед виїздом до Лівії ОСОБА_3 повідомив свідку, що має намір одружитись з ОСОБА_1 . Повернувшись з Лівії ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали по АДРЕСА_6 , як чоловік та дружина. Свідок, позивач та відповідач дружили сім`ями, їздили на рибалку, полювання, були як рідні, разом вечеряли, залишалися ночувати в квартирі по АДРЕСА_6 . З 2001 -2002 року почали разом будувати будинок, свідок допомагав бурити скважину, допомагав будівельними матеріалами. Під час будівництва позивач готувала їжу будівельникам, був сумісний вклад. ОСОБА_1 готувала їжу ОСОБА_3 , разом вирощували городину, разом їздили за кордон, проживали як чоловік та дружина, вели спільне господарство. Будівництво було завершене приблизно в 2005 році. В 2015 році від своєї дружини дізнався , що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом не проживають. Після цього в свідка виникла неприязнь до ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_8 , яка є сестрою позивача, пояснила, що з 1993 по 1995 рік ОСОБА_3 працював у Лівії. З 1996 року ОСОБА_3 та позивач проживали разом в квартирі її матері, пізніше знімали квартиру по вул. Л. Українки . На початку 2003 року знайшли земельну ділянку, ОСОБА_3 приніс проект і почали будували будинок разом. Коли свідку показували будинок говорили про те, що будинок спільний. ОСОБА_3 був прописаний в квартирі мами позивача. Всі сприймали ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як подружжя. ОСОБА_1 купувала відповідачу нижню білизну, сорочки, одеколони.

Свідок ОСОБА_18 вказав, що є знайомим з позивачем та відповідачем приблизно з 2001 року. Зазначив, що ОСОБА_3 мав декілька жінок, проте свідку невідомо з ким саме проживав відповідач. Свідок зазначив, що близько 10 разів був біля будинку по вул. Хлібній 37-а, в м.Житомирі, давав поради щодо будівництва, допомагав закуповувати будівельні матеріали, ніяких жінок в період будівництва біля будинку не бачив. З ОСОБА_1 та ОСОБА_13 свідок зустрічався під час відпочинку. Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Вислухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно копії свідоцтва про шлюб 23.04.1993 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб (т. 1 а.с. 7), який згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу розірвано 20.05.1994 року. (а.с. 8)

Згідно копії державного акта на право власності на земельну ділянку від 17.01.2007 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0757 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0:08:024:0005. (т. 1 а.с. 13)

Відповідно до змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0757 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0:08:024:0005 та земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0:08:024:0004. (т. 1 а.с. 33-34)

Згідно довідки Центру надання послуг, пов`язаних з використанням транспортних засобів № 933 від 19.08.2015 року, за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано в 2002 році транспортний засіб Renault Laguna, реєстраційний номер НОМЕР_1 , №дв. НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_3 . (т. 1 а.с. 35)

Як вбачається з копії інвентаризаційної справи №18201 на житловий будинок АДРЕСА_1 , рішенням Житомирської міської ради №75 від 14.02.2002 року попередньо погоджено місце розташування об`єктів архітектури: двоповерхової споруди приватної медичної клініки з житловою квартирою по АДРЕСА_1 ( Т. 2 а.с. 132-178)

01.10.2002 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю надано ОСОБА_3 дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва двоповерхової споруди приватної медичної клініки з житловою квартирою по АДРЕСА_1 .

05.10.2004 року ОСОБА_3 звернувся до Житомирського обласного державного комунального підприємства по технічній інвентаризації із замовленням №8237, у якому просив проінвентаризувати закінчений будівництвом жилий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , та зареєструвати право власності.

Рішенням Житомирської міської ради №379 від 09.06.2005 року затверджено акт державної комісії про прийняття закінчених будівництвом в експлуатацію частини індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 184,40 кв.м., що складається з двох житлових кімнат площею 26,60 кв.м. та підсобних приміщень площею 157,80 кв.м. на ім`я ОСОБА_3

13.10.2005 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 та складається з 2-ох кімнат та службових приміщень. (т. 2 а.с. 157)

Згідно інформації, наданої АТ «Райффайзен Банк Аваль», за ОСОБА_3 обліковувався депозитний рахунок № НОМЕР_4 , який було відкрито 04.03.2009 року та закрито 26.11.2013 року, на якому обліковувалися кошти у сумі 5112,30 дол. США. (т. 3 а.с. 35-36)

Згідно відомостей, наданих ПАТ «Укрексімбанк», на ім`я ОСОБА_3 відкрито рахунок, на якому станом на 09.03.2017 року обліковуються кошти у сумі 4096,00 дол. США (т. 1 а.с. 88-89)

Як вбачається з копії паспорта відповідача ОСОБА_3 , у період з 18.09.1996 року по 17.12.1997 року його місце проживання було зареєстровано за адресою АДРЕСА_3 ; у період з 17.12.1997 року по 16.03.2001 рік - за адресою АДРЕСА_4 ; у період з 30.03.2001 року по 08.04.2004 року - за адресою АДРЕСА_3 , а з 10.04.2004 року - за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 9-12)

Згідно копії паспорта позивача ОСОБА_1 , її місце проживання з 25.09.1991 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 . (т. 1 а.с. 224)

На підтвердження факту спільного проживання сторін, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивачем надано копії особистого листування (т. 1 а.с. 226-229) та сімейні фотокартки (т.1 а.с. 237-244), в судовому засіданні відповідачем не заперечувався факт написання листів та факт його відображення на фото в колі сім`ї позивача та відповідача.

Як вбачається із довідок про заробітну плату та доходи, які видані Обласною клінічною лікарнею ім. О.Ф. Гербачевського Житомирської обласної ради від 09.02.2016 року та від 16.01.2015 року, а також із індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5, ОСОБА_1 у період з січня 1995 року по грудень 2015 року безперервно працювала та отримувала доходи. (Т. 1 а.с. 115, 246-250).

Пунктом 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно положень ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки. Предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме: спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.

На правовідносини, які виникли між сторонами з приводу набуття спільного майна й продовжили існувати після 01 січня 2004 року, поширюється дія СК України. Інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки, передбачений Цивільним кодексом 2004 року. Оскільки інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив. Тому вказаний факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають спільні світлини, що не заперечувалось відповідачем, з яких вбачається, що сторони мали приязні стосунки, мали спільний побут, проводили разом дозвілля, відпочивали, мали спільних друзів; в матеріалах справи міститься особисте листування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з якого, зокрема, вбачається, що після розірвання шлюбу відповідач не втратив почуття кохання до позивача, вважав її своєю дружиною та мав намір продовжувати подружнє життя; свідки надали покази та вказали, що сторони проживали як сім`я з усіма притаманними подружжю відносинами; зі змісту копій паспортів сторін вбачається, що у період з 18.09.1996 року по 17.12.1997 року та у період з 30.03.2001 року по 08.04.2004 року місце проживання відповідача та позивача було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідач під час надання пояснень зазначав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2004 року проживали за адресою АДРЕСА_1 , в будинку знаходились речі позивача в тому числі домашні( тапочки, халат, засоби гігієни і т.д. ), сторони разом харчувалися, позивач ночувала в будинку з відповідачем в одному ліжку, готувала їжу, прала, прибирала, садила квіти та відповідач не заперечував щодо таких дій позивача. ОСОБА_1 мала ключі від будинку та вільний доступ до будинку, сторони разом їздили на роботу та з роботи. Надаючи оцінку поясненням позивача та відповідача, поясненням свідків, доказам, які містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку про те, що факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , факт ведення ними спільного господарства, планування спільного життя, наявність спільного побуту, спільних друзів, спільного відпочинку є доведеним, тобто що між позивачем та відповідачем мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю у розумінні ст. 74 СК України, тому суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання її та ОСОБА_3 однією сім`єю, без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 06.05.2015 року.

Згідно з частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. За змістом наведеної норми правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. У зв`язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15.

Зміст позовних вимог ОСОБА_1 свідчить про те, що встановлення факту проживання позивача однією сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу зумовлено необхідністю визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте за час їх спільного проживання.

Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.

Згідно з положеннями глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Частинами першою-третьою ст. 372 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Враховуючи те, що судом встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 06.05.2015 року, суд дійшов висновку про те, що їх спільним сумісним майном є земельна ділянка площею 0,1000 га, розташована в АДРЕСА_1 , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :08:024:0004; земельна ділянка площею 0,0757 га, розташована в АДРЕСА_1 , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0:08:0240005 та квартира 1 житловою площею 26,6 кв.м., загальною площею 184,40 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вказане майно набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в результаті спільної праці за спільні кошти під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Доводи відповідача про відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження того, що в ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був спільний бюджет, позивач не приймала участі у будівництві будинку ні особистою працею, а ні коштами судом відхиляються, оскільки саме на сторону відповідача покладено обов`язок по спростуванню презумпції спільної сумісної власності на майно. Відповідачем, на виконання приписів ст. ст.13, 81 ЦПК України, не надано доказів того, що вказане вище майно було придбано ОСОБА_3 за особисті кошти.

З огляду на вказане, суд вважає що наявні підстави для визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину вказаного майна, виходячи із презумпції спільності майна подружжя та положень статті 74 СК України, оскільки обов`язок довести належність спірного майна особисто ОСОБА_3 покладається на відповідача. При цьому належних доказів на підтвердження того, що спірне майно було набуте ОСОБА_3 у власність без участі ОСОБА_1 за його особисті кошти, відповідачем суду не надано.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для визнання за позивачем права власності на Ѕ частину грошових вкладів банках та на Ѕ частину транспортного засобу Renault Laguna, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виходячи з наступного.

Депозитний рахунок № НОМЕР_4 , який було відкрито 04.03.2009 року в АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я ОСОБА_3 , було закрито 26.11.2013 року, тобто у період проживання сторін однією сім`єю, та доказів того, що вказані кошти було використано ОСОБА_3 не в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять.

Щодо грошових коштів, які зберігаються на рахунку, який було відкрито на ім`я ОСОБА_3 у АТ «Укрексімбанк», то з наданих суду доказів неможливо встановити розмір, строк внесення та зняття коштів із вказаного рахунку, а також те, що станом на 05.06.2015 р. вказані кошти зберігались на рахунку відповідача.

Докази про наявність відкритого рахунку на ім`я ОСОБА_3 в АТ «Приватбанк» та наявність на рахунку коштів суду не надано, за таких обставин вимога про визнання права власності на Ѕ частину грошового вкладу, який зберігається в АТ «Приватбанк» задоволенню не підлягає.

Щодо визнання права власності на 1/2 частину автомобіля марки Renault Laguna, реєстраційний номер НОМЕР_1 слід зазначити наступне.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону України «Про власність», стаття 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 статті 17, статті 18, пункт 2 статті 17 Закону України «Про власність»).

Частиною другою статті 112 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Аналогічне положення містить і частина перша статті 368 чинного Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Автомобіль Renault Laguna, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 в 2002 році, що вказує на те, що автомобіль набутий поза межами періоду встановленого судом факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Позивачем не доведено, що придбання автомобіля відбулось внаслідок спільної праці членів сім`ї, або спільної діяльності, так само як і не надано суду доказів про укладання між сторонами письмової угоди, якою визначено, що транспортний засіб є спільною сумісною власністю.

Таким чином, підстав для визнання за позивачем права власності на Ѕ частину грошових коштів, які зберігаються в АТ «Райффайзен Банк Аваль», в ПАТ «Укрексімбанк», в АТ «Приватбанк» та автомобіль марки Renault Laguna, реєстраційний номер НОМЕР_1 , суд не вбачає.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Проте, суд доводи представника відповідача до уваги не приймає виходячи з наступного.

Рішенням Житомирської міської ради №379 від 09.06.2005 року затверджено акт державної комісії про прийняття закінчених будівництвом в експлуатацію частини індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 184,40 кв.м., що складається з двох житлових кімнат площею 26,60 кв.м. та підсобних приміщень площею 157,80 кв.м. на ім`я ОСОБА_3

13.10.2005 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності в цілому на квартиру АДРЕСА_1 та складається з 2-ох кімнат та службових приміщень на підставі вказаного рішення.

Зі змісту матеріалів інвентарної справи, за вказаною адресою, будь-якого іншого майна по АДРЕСА_1 не значиться, так само як і матеріали інвентарної справи не містять відомостей про те, що існує будь- яка інша незареєстрована, самовільно збудована частина майна, чи є будь- яке майно яке має інше визначення - квартира 2, 3 і т.д.

Таким чином, будинок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 є одним і тим самим об`єктом нерухомості, крім того відповідачем не надано суду доказів, що вказані об`єкти є відмінними.

Доводи представника відповідача про суперечливість, необ`єктивність та упередженість показів свідків, суд вважає безпідставними та спростованими показами самого відповідача ОСОБА_3 , який пояснив, що позивач періодично проживала в будинку по АДРЕСА_1 , ночувала з відповідачем в одному ліжку, готувала їжу, прала, прибирала, садила квіти, ОСОБА_1 мала ключі від будинку та вільний доступ до будинку.

Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позовна вимога про усунення перешкод в користуванні власністю та вселення ОСОБА_1 до квартири 1 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , та зобов`язання ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні вказаною квартирою та надати ключі від вхідних дверей, підлягає до задоволення, оскільки відповідач не заперечував факту вивезення речей ОСОБА_1 з будинку та заміни замків на вхідних дверях, з даного приводу позивач зверталась до правоохоронних органів, що підтверджується висновком від 14.05.2015 року за зверненням ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 113). Таким чином, відповідач здійснював перешкоди в користуванні власністю позивачу та право її має бути відновлено шляхом вселення та зобов`язання відповідача не чинити перешкоди в користуванні ОСОБА_1 виділеною їй частиною майна.

Отже, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, на які сторони послались як на підстави своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна та вселення підлягає частковому задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позову звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню 12191,60 грн. судового збору.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 15,16,317,319,321, 368, 372, 386 ЦК України, ст.ст. 3,17,18,57,60,70,74 СК України, ст.ст. 2, 10-13, 76-82, 89, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273,315, 352-354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна та вселення задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 06.05.2015 року.

Визнати земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану в АДРЕСА_1 , призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :08:024:0004; земельну ділянку площею 0,0757 га, розташовану в АДРЕСА_1 , призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0:08:0240005 та квартиру 1 житловою площею 26,6 кв.м., загальною площею 184,40 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири 1 житловою площею 26,6 кв.м., загальною площею 184,40 кв. м, що складається з 2-ох жилих кімнат та службових приміщень, яка розташована за адресою АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої в АДРЕСА_1 , призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :08:024:0004.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0757 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0:08:0240005.

Вселити ОСОБА_1 до квартири 1 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Зобов"язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою 1 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та надати ключі від квартири за вказаною адресою.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 12191,60 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 30.03.2020 року

Позивач : ОСОБА_1 . АДРЕСА_3 , код НОМЕР_5

Відповідач : ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , код НОМЕР_6

Третя особа: ОСОБА_5 , АДРЕСА_11

Суддя Л.М. Чішман