Справа № 738/517/13-ц
№ провадження 4-с/738/2/2020
У Х В А Л А

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 року місто Мена Чернігівської області Менський районний суд Чеpнiгiвської області в складі судді Парфененко О. Я., з участю секретаря судового засідання Зубкович Н. Ф., заявника скарги ОСОБА_1 , представника заявника скарги Сагаля С. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця під час виконання судового рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення державного виконавця під час виконання судового рішення, у якій просив поновити строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Менського районного відділу державного виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Дорошенка В. В. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 04 лютого 2020 року у виконавчому провадженні № 38353681. В обґрунтування скарги зазначає, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 738/517/13-ц виданого Менським районним судом Чернігівської області 01 квітня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 19 березня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. ОСОБА_1 сплачував щомісяця аліменти 363,00 грн., тобто 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який був встановлений у 2013 році. Державний виконавець не повідомляв боржника про зміну розміру аліментів та про наявність заборгованості зі сплати аліментів. 17 лютого 2020 року заявник скарги дізнався, що 04 лютого 2020 року стосовно нього державний виконавець ухвалив постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. Заявник скарги вважає, що вказане рішення державного виконавця є протиправним, таким, що підлягає скасуванню, оскільки таке обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування, тому що він не працює, має тимчасові заробітки, займається підсобним господарством та реалізацією сільськогосподарської продукції на ринках та для цього використовує транспортні засоби.

Державний виконавець подав до суду заперечення на скаргу, у яких зазначив, що на виконанні у Менському районному відділі державного виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження № 38353681 щодо виконання виконавчого листа 738/517/13-ц, виданого Менським районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 19 березня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. У боржника ОСОБА_1 станом на 04 лютого 2020 року наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 56 658,10 грн, що перевищувала суму відповідних платежів за чотири місяці, тому відповідно до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. Державний виконавець просить відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що скаржник не надав докази наявності обставин, передбачених у пункті 10 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», не довів поважності пропуску строку на оскарження постанови.

У судовому засіданні заявник скарги та його представник підтримали скаргу, посилаючись на обставини, які зазначені у скарзі. Заявник скарги зазначив, що дії державного виконавця щодо визначення розміру заборгованості за аліментами не оскаржував.

У судове засідання стягувач та державний виконавець не з`явилися.

Суд, заслухавши боржника, його представника, перевіривши доводи, викладені боржником у скарзі, заперечення державного виконавця, дослідивши матеріали справи дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини 1 статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Враховуючи, що про наявність оскаржуваної постанови заявник скарги дізнався 17 лютого 2020 року і звернувся до суду зі скаргою 27 лютого 2020 року, то суд дійшов висновку, що скаргу подано до суду у межах строку, визначеного статтею 449 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 2) частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до пункту 6 розділу XVI «Інструкції з організації примусового виконання, рішень» тимчасові заходи, передбачені пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону, припиняються у разі погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі на підставі постанов державного виконавця про скасування таких заходів або закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1,2. 5. 7. 9. 10, 12, 14 частини першої статті 39 Закону.

Судом встановлено, що на виконанні у Менському районному відділі державного виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження № 38353681 щодо виконання виконавчого листа 738/517/13-ц, виданого Менським районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 19 березня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно із розрахунком заборгованості у виконавчому провадженні № 38353681 заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів за період з 01 березня 2013 року до 01 лютого 2020 року складає 56 658,10 грн, що сукупно перевищує суму відповідних платежів більше за чотири місяці.

Дії державного виконавця стосовно визначення заборгованості по сплаті аліментів боржником, стягувачем не оскаржені в установленому законодавством порядку.

04 лютого 2020 року державний виконавець виніс постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Приписами пункту 10 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; 3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Отже, у разі незгоди боржника із застосуванням щодо нього тимчасового обмеження в праві керувати транспортними засобами, він має довести в суді наявність хоча б однієї з вищезазначених підстав.

Боржник, оскаржуючи постанову державного виконавця зазначив, що встановлення обмеження права керувати транспортними засобами позбавляє його основного законного джерела засобів для існування та на підтвердження цієї обставини надав довідку № 354 від 13 лютого 2020 року, видану виконкомом Березнянської селищної ради Менського району Чернігівської області, згідно з якою ОСОБА_1 не працює, має тимчасові заробітки, займається підсобним господарством та реалізацією сільськогосподарської продукції на ринках.

Суд дійшов висновку, що боржник не надав доказів, які б свідчили, що він працює або працював станом на час ухвалення оскаржуваної постанови водієм, надана боржником довідка не містить відомостей про те, що обмеження права керувати транспортними засобами позбавить його основного законного джерела засобів для існування.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки під час здійснення виконавчих дій при винесенні постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 04 лютого 2020 року, державний виконавець діяв у межах повноважень та на підставі вимог Закону України «Про виконавче провадження», боржник не надав доказів, які б підтверджували підстави неможливості застосування щодо нього тимчасового обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами до повного погашення заборгованості за аліментами.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 13, 18, 71 Закону України «Про виконавче провадження», статтями 259-261, 447-451 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця під час виконання судового рішення - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 261 ЦПК України.

Повний текст ухвали складений 03 квітня 2020 року.

Суддя Парфененко О.Я.