КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року м. Київ

Справа 752/2010/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4300/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Олійника В.І., Кулікової С.В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 серпня 2019 року (у складі судді Колдіної О.О., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У січні 2019 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат у справі.

Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовав тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем 14.06.2011 р. кредитного договору Банк надав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 27 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг, ОСОБА_1 зобов`язався погашати заборгованість за кредитним лімітом, процентами за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати штрафні санкції на умовах, передбачених Договором.

Однак, відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за Кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 25.12.2018 року має прострочену заборгованість в сумі 88 545 грн. 64 к.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 серпня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, 15 січня 2020 року, згідно поштової відмітки (а.с. 106) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вказує, на те що є безпідставним звільнення боржника від сплати заборгованості судовим рішенням, з урахуванням того, що відповідачем заборгованість не оспорювалась та не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним.

Зазначає, що 15.06.2011 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 , яка в подальшому пере випускалась, встановлено ліміт в розмірі 27000, 00 грн. Крім того в день видачі картки, відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використання картки «Універсальна , 55 днів пільгового періоду».

Оскільки, сторони узгодили розмір відсоткової ставки, пені та штрафів в довідці про умови кредитування з використання картки «Універсальна , 55 днів пільгового періоду» то позовні вимоги банку щодо відсотків та неустойки підлягають до задоволення в повному обсязі.

Щодо збільшення відсоткової ставки, вказує на те, що судом першої інстанції не витребувано у позивача іншого розрахунку заборгованості, відповідачем власного контр розрахунку не надано, а суд не визначив розмір нарахованих відсотків за початковою відсотковою ставкою 30,00% річних.

При розгляді справи просить врахувати постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 у справі №153/1334/16, від 23 грудня 2019 у справі №572/1169/17, оцінити надані докази та задовольнити позовні вимоги.

Відзиву на апеляційну скаргу суду надано не було.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14.06.2011 року, ОСОБА_1 підписав анкету-заяву, відповідно до якої отримав кредит , шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна».

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до підписаної відповідачем заяви, останній ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, їх зміст розуміє, та їх положень зобов`язується неухильно дотримуватись.

Крім того, відповідачем була підписана довідка про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», де визначена валюта кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір комісії та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань.

На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідача заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було надано суду розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, довідку про умови кредитування, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Витяг з тарифів банку, копію паспорта відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів оформлення та укладення між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг , Пам`ятки клієнта та Тарифів, щоб в сукупності із заявою свідчило про укладення у належній формі договору про надання банківських послуг.

Повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 статті 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Підписавши анкету-заяву 14.06. 2011 р. та довідку про умови кредитування, відповідач висловив свою, згоду, що дана заява разом з пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також відповідач підтвердив, що ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами. Зобов`явся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Отже, кредитний договір, укладений сторонами, складається із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, довідки про кредитування, а також Тарифів.

Вказані дії не суперечать положенням вищезазначених норм матеріального права.

Частинами 1 - 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вказані норми процесуального права, суд не звернув увагу на те, що відповідач заперечення на позовну заяву не подав, а отже, суд не мав підстав для висновку, що відповідач не був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та з тарифами, що надані суду першої інстанції, та отримував грошові кошти на підставі даного договору, тому суд першої інстанції не мав правових підстав для висновку, що між сторонами не був укладений кредитний договір.

Також суд не врахував вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, ПАТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови у стягненні з відповідача тіла кредиту у сумі 32229 грн. 24 коп.

Посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду у справ 342/180/17 від 3 липня 2019 року, суд першої інстанції не врахував, що вказана позиція висловлена за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися умови договору які погоджені між сторонами у належний спосіб.

Крім того, за обставинами даної справи, відповідач підписав умови кредитування за якими був визначений обов`язок сплачувати відсотки, якщо заборгованість погашається мінімальними можливими платежами 2, 92% в місяць. Базова процентна ставка передбачена 2, 5% в місяць.

Суд також не врахував, що підписуючи довідку відповідач повідомив, що з фінансовими умовами надання платіжної карти "Кредитка Універсальна" 55 днів пільговий період" та прикладами розрахунку суми за використання кредитних коштів ознайомлений. (а.с.13)

Як вбачається з матеріалів справи, позивач обов`язки за умовами договору виконав, відповідач отримав кредитну картку за № НОМЕР_1 строком дії з 19 15.06.2011 року по 02.15 року, дана картка декілька разів перевипускалась( 26.09.2013-09/17; 30.09.2016-01/18; 12.10.2016-09/20) відповідач користувався кредитним лімітом. (а.с. 70)

З наявної в матеріалах справи довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» та Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що позичальник зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом та відсотками до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому виникла заборгованість.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається з виписки по рахунку відповідача останній за весь період користування картками , користувався кредитними коштами, шляхом проведення розрахунків, зняття коштів банкоматах, при цьому використовував не лише власні кошти, а й наданий банком кредитний ліміт.

Відповідно до наявного у справі розрахунку заборгованості , станом на 25 грудня 2018 року відповідач має заборгованість 88 545 грн. 64 коп. з яких:

тіло кредиту 32 229. 24 грн., відсотки 27 329, 77 грн., пеня -24293 грн. 98 коп., а також штраф 500 грн. (фіксована частина) та 4192 грн. 65 коп. (процентна складова)

На спростування вказаного розрахунку заборгованості ні в суді першої інстанції ні в апеляційному суді відповідач будь-яких доводів та заперечень не навів, а тому суд вважає, що розрахунок зроблено у відповідності з умовами кредитування на які погодився відповідач, а тому позовні вимоги, щодо стягнення тіла кредиту та відсотків є такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно вимог про стягнення пені та штрафів, колегія суддів, виходить з наступного.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а також відповідно до довідки про умови кредитування визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми позову.

Пунктом 1.1.5.25. Умов, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасну оплату заборгованості. Відповідно до підписаних відповідачем умов кредитування базова ставка пені нараховується за кожний день прострочення кредиту 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць , нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочення більш ніж на 5 днів при виникнення заборгованості на суму більше 50 грн.

Отже, судом встановлено, що умовами кредитування передбачено нарахування пені та штрафів за порушення строків здійснення платежів відповідно до умов кредитного договору.

У зв`язку з цим, щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) та пені апеляційний суд керується наступним.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Враховуючи вищевикладене та вимоги статті 549 ЦК України, відповідно до якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Так, пред`являючи позов позивач зокрема просив стягнути з відповідача пеню у розімірі 24 293 грн. 98 к. 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4192 грн. 65 к. - штраф (процентна складова).

Перевіривши матеріали справи, на думку колегії суддів в даному випадку підлягає стягненню лише штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн. 00 к. та штраф (процентна складова) в розмірі 4192 грн. 65 к., а в стягненні пені необхідно відмовити, оскільки стягнення штрафу та пені, в даній справі одночасно, призведе до подвійної відповідальності за порушення строків виконання зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд 1-ї інстанції не врахував, що отримання та користування відповідачем кредитними коштами, який погодився з усіма умовами користування такими коштами, свідчать про те, що відповідач своїми діями визнав наявність у нього кредитних правовідносин з АТ КБ «ПриватБанк».

Підсумовуючи викладене вище, та враховуючи, що суд не вірно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та наявним в ній доказам, керуючись ст. 376 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 серпня 2019 року та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за договором кредиту від 14 червня 2011 року на загальну суму 64 251 грн.66 к., яка складається з:

заборгованості по тілу кредиту 32229 грн. 24 к.

заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 27329 грн. 77 к..

штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 к.

штраф (процентна складова) - 4192 грн. 65 к.

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В ході розгляду даної справи Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», було сплачено судовий збір до суду 1-ї інстанції в розмірі 1921,00 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 2881 грн. 50к., позовні вимоги та апеляційна скарга задоволені частково на загальну суму 64251 грн. 66 к., що становить 73% відсотків від суми заявлених вимог.

З урахуванням розміру задоволених вимог, відшкодуванню відповідачем на користь позивач підлягають судові витрати у виді судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 3505 грн. 82 к.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» () заборгованість за договором кредиту від 14.06.2011 року на загальну суму 64251грн. 66к. ( яка складається із заборгованість по тілу кредиту -32229 грн. 24 к.; заборгованість по процентам за користування кредитом -27329 грн. 77 к.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн. 00 к.; штрафу (процентна складова) - 4192 грн. 65 к.)

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» () витрати по сплаті судового збору у розмірі 3505 грн. 82 к.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 квітня 2020 року.

Головуючий:

Судді: