22-ц/812/525, 526/20
Провадження №22-ц/812/525/20
Провадження №22-ц/812/526/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2020 року м. Миколаїв

справа № 489/3699/19

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

переглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 17 грудня 2019 року під головуванням судді Коваленка І.В., повний текст якого складений 26 грудня 2019 року, та додаткове рішення цього ж суду ухвалене 13 січня 2020 року під головуванням судді Коваленка І.В., повний текст, якого складений цього ж дня,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей.

Позивач зазначала, що з 13 вересня 1997 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2019 року. Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є повнолітнім, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вказала позивач, неповнолітні діти знаходяться майже повністю на її утриманні, відповідач надає кошти дуже нерегулярно, домовленості про спосіб та розмір участі відповідача в утриманні неповнолітніх дітей між ними не досягнуто. З 2011 року і по теперішній час ОСОБА_4 є учнем школи іноземних мов "Be Smart", за навчання в якій вона cама сплачувала кошти самостійно.

Посилаючись на викладене, просила:

- стягувати щомісяця з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення старшою дитиною ОСОБА_4 повноліття;

- стягнути з відповідача додаткові витрати на неповнолітнього ОСОБА_4 в ромірі Ѕ частини понесених нею витрат на навчання у школі іноземних мов "Be Smart" за період з вересня 2016 року на час звернення до суду в сумі 11 425 грн.;

- стягувати щомісяця з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на неповнолітнього ОСОБА_4 в сумі 441 грн., починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

18 листопада 2019 року позивач збільшила позовні вимоги, посилаюись на понесення нею витрат: на придбання шкільного та сезонного одягу, навчального приладдя для дітей на суму 13 580 грн. 48 коп., за відвідування дитячого садка донькою ОСОБА_5 - 677 грн. 98 коп., на навчання у школі іноземних мов за період з дня подання позову - 4 047 грн. За такого остаточно просила:

- стягувати щомісяця з ОСОБА_2 , на її корись аліменти на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на придбання шкільного та сезонного одягу, а також навчального приладдя для неповнолітніх дітей в сумі 6 790 грн. 24 коп.;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати за відвідування дитячого садку ОСОБА_5 в сумі 338 грн. 99 коп.;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати за навчання на курсах англійської та німецької мови ОСОБА_4 за період з вересня 2016 року по листопад 2019 року в сумі 13 448грн.50коп. та за грудень 2019 року в сумі 497 грн. 50 коп.;

- стягувати щомісяця з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на навчання на курсах англійської та німецької мови неповнолітнього ОСОБА_4 в сумі 458 грн. 83 коп., починаючи з 01 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей не заперечував. В іншій частині позовних вимог просив відмовити, посилаючись на неправдивість тверджень позивачки про утримання дітей лише її силами, оскільки він за період подружнього життя самостійно утримував родину, купував їжу, одяг, сплачував комунальні платежі, так і за час окремого життя приймає участь в утриманні дітей щомісячними платежами. Крім того, заперечуючи проти стягнення з нього додаткових витрат, зазначав, що ці витрати не були викликані особливими обставинами, з якими закон пов`язує покладення на батька обов`язку браии у них участь. Також відповідач вказував на недоведеність тверджень позивачки стосовно того, що він займається підприємницькою діяльністю та має змогу надавати матеріальну допомогу. Тоді як на даний час він не має постійного доходу, не зареєстрований фізичною особою підприємцем та є безробітним, у зв`язку з чим не має можливості нести додаткові витрати на утримання дітей.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку на кожну дитину, починаючи з 12 липня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. В іншій частині вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва 13 січня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги в цій частині. Також просить скасувати додаткове рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу та ухвалити нове рішення, яким стягнути 3000 грн. витрат на правничу допомогу.

Апелянт зазначає, що суд безпідставно відмовив у стягненні з відповідача додаткових витрат на утримання дітей, не прийнявши до уваги надані нею докази на підтвердження понесених витрат, та частково задовольнивши вимоги про стягнення витрат на професійну правову допомогу безпідставно відкинув обґрунтування, наведене в описі послуг наданих представником позивача.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на нижчевикладене.

Так, судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20.05.2019. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітню доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Старший син сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітнім.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України законність і обгрунтованість рішення суду в частині вирішення вимог про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей апеляційним судом не перевірялися, оскільки в цій частині рішення апелянт не оскаржував.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення з відповідача додатквоих витрат на дітей, суд першої інстанції виходив з того, що понесення позивачкою витрат за навчання сина ОСОБА_4 на курсах англійської та німецької мови належними доказами не доведено. З цих же підстав судом відмовлено у стягненні таких витрат на майбутнє. Відмовляючи у відшкодуванні витрат на придбання дітям шкільного та сезонного одягу, навчального приладдя та витрат на відвідування дитиною дитячого садку, суд ввважав, що позивачем не надано доказів того, що вказані витрати були викликані особливими обставинами, зокрема необхідністю розвитку здібностей дітей.

Проте не з усіма висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення додаткових витрат на дітей колегія суддів може погодитися.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові.

Отже, ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Встановивши, що придбання позивачкою дітям шкільного та сезонного одягу, навчального приладдя та оплата нею витрат на відвідування дитиною дошкільного дитячого закладу не є додатковими витратами у розумінні статті 185 СК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. При цьому суд правильно виходив із недоведеності позивачкою того, що вказані витрати були викликані особливими обставинами.

За такого доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції необгрунтовано відмовив у задоволенні вимог про стягнення витрат на придбання шкільного та сезонного одягу, навчального приладдя та за відвідування дитячого садка - є безпідставними, оскільки такий висновок суду грунтується на правильному застосуванні судом норм матеріального права.

Разом із тим, колегія суддів не погоджується з висновкому суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат за навчання на курсах англійської та німецької мови сина ОСОБА_4 з огляду на таке.

Так, пред`являючи позов, ОСОБА_1 посилалась на те, що їх син ОСОБА_4 має здібності до вивчення іноземних мов та з 2011 року відвідує курси та розвиває ці здібності, навчаючись на курсах англійської та німецької мови.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вбачається з характеристики на учня 8-а класу Миколаївської загальноосвітньої шкоди № 11 ОСОБА_4 , наданої його класним керівником, дитина має здібності до вивчення іноземних мов (а.с. 9).

Виходячи зі змісту наданих позивачкою довідок (а.с. 11, 56) ОСОБА_4 є учнем мовної школи з 2011 року по теперішній час, де вивчає дві мови - англійську і німецьку. Термін навчання - 10 місяців на рік, початок навчання - вересень. Вартість навчання у 2018-2019 роках: на курсі англійської мови - 495грн. на місяць, на курсі німецької мови - 565 грн. на місяць. З вересня 2016 року по 04.04.2019 року (день видачі довідки) ОСОБА_1 було сплачено 22850грн. Вартість навчання у 2019-2020 роках: на курсі англійської мови - 600грн. на місяць, на курсі німецької мови - 395 грн. на місяць, вартість книг на рік: з англійської мови - 395 грн., з німецької мови - 467 грн. З вересня 2019 року по 06.11.2019 року (день видачі довідки) ОСОБА_1 було сплачено 4047грн.

Отже, наданими позивачкою письмовими доказами підтверджено розмір понесених витрат у зв`язку із необхідністю розвитку здібностей ОСОБА_4 до вивчення іноземних мов, ці докази колегія суддів вважає належними, достовірними та достатніми, а тому висновок суду про недоведеність понесених позивачкою витрат на навчання сина на курсах іноземної мови є помилковим. До того ж до суду апеляційної інстанції позивачкою були надані копії квитанцій до прибуткових касових ордерів на підтвердження оплати навчання ОСОБА_4 на мовних курсах у 2019 році (а.с. 117-119).

Разом із тим, з матеріалів справи (актів про непроживання ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації (а.с. 57, 58) та рішення суду про розірвання шлюбу від 20 травня 2019 року (а.с. 6) вбачається, що до травня 2019 року сторони проживали разом та перебували у шлюбі.

За такого, враховуючи, що дитина навчається на кусах іноземної мови BE SMART з 2011 року, що свідчить про узгодження батьками навчання дитини саме у цій установі за їх взаємною згодою, та виходячи з положень ч. 2 ст. 61, ч. 2 ст. 65 СК України, кошти, витрачені на оплату курсів за період з 2011 року по квітень 2019 року включно, були спільною сумісною власністю подружжя, і таке матеріалами справи не спростовується.

З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат за навчання ОСОБА_4 на курсах англійської та німецької мови за період з 2011 року по квітень 2019 року включно.

За таких обставин, виходячи з рівності як прав, так і обов`язків батьків щодо дитини, передбаченої ст.141 СК України, та положень ст.185 СК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки в рахунок проведених останньою додаткових витрат на дитину в розмірі 3 483 грн., виходячи з наступного розрахунку:

-за травень - червень 2019 року: ((495 грн. + 565 грн.) х 2 місяця) : 2=1060 грн.

-за вересень - грудень 2019 року: ((600 грн. + 395 грн.) х 4 місяця) : 2 = 1 992 грн.

-витрати на навчальну літературу для курсів у 2019 році -(395 грн. + 467 грн.) : 2 = 431 грн.

1 060 грн. + 1 992 грн. + 431 грн. = 3 483 грн.

Крім того, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню додаткові витрати на ОСОБА_4 в розмірі 498 грн. щомісячно, починаючи з 01 січня 2020 року до 30 червня 2020 року включно, тобто, до закінчення навчального року на мовних курсах.

Твердженння відповідача про те, що за своїм матеріальним становищем він не має можливості нести такі додаткові витрати, ніякими доказами не підтверджені.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У матеріалах справи відсутні докази того, що після червня 2020 року позивачкою будуть понесені такі самі додаткові витрати на навчання ОСОБА_4 на курсах англійської та німецької мови, а тому у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача щомісячно суми додаткових витрат на таке навчання, починаючи з липня 2020 року і до повноліття дитини слід відмовити.

Таким чином, згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину за навчання на курсах англійської та німецької мови ОСОБА_4 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення - про часткове задоволення даних вимог.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено: якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 було заявлено дві позовні вимоги - про стягнення аліментів та про стягнення додаткових витрат - з яких перша вимога була задоволена у повному обсязі, а друга - на 17 %, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 1 094 грн. 98 коп. (899грн. 03коп. - за суд першої інстанції +195 грн. 95коп. - за суд апеляційної інстанції).

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов?язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Також суд першої інстанції встановив, що на підтвердження понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу було надано: договір про надання послуг з правничої допомоги від 04.04.2019 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Астаніною Л.Д., опис послуг з професійної правничої допомоги, який включає: надання консультативних послуг позивачу- 5 годин; складання та подання до суду позовної заяви - 5 годин; складання та подання до суду відповіді на відзив - 5 годин; складання та подання до суду заяви про збільшення позовних вимог - 4 години; підготовка та участь 17.12.2019 в судовому засідання - 3 години, та копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 19 від 19.12.2019 про оплату ОСОБА_1 3 000 грн. за надання послуг з правничої допомоги.

Визначаючи додатковим рішенням суду від 13 січня 2020 року розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, у сумі 1 000 грн., суд першої інстанції врахував тривалість участі адвоката в судовому засіданні 17.12.2019 року (31 хвилина), те, що справа не є складною, пропорційність витрат до обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи.

Колегія суддів вважає такий підхід суду першої інстанції при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, правильним, оскільки він відповідає вимогам процесуального законодавства (ст.ст. 137, 141 ЦПК України). Разом із тим, враховуючи принцип пропорційності відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, до розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки за розгляд справи у суді першої інстанції підлягає збільшенню з 1 000 грн. до 1700 грн.

На підтвердження понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з апеляційним оскарженням основного та додаткового рішень суду, було надано: договір про надання послуг з правничої допомоги від 11.02.2020 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Астаніною Л.Д., опис послуг з професійної правничої допомоги, який включає: надання консультативних послуг позивачці - 2 години, складання та подання до суду апеляційної скарги - 5 годин, участь в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції - 3 години, та копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 2 від 11.02.2020 про оплату ОСОБА_1 1 000 грн. за надання послуг з правничої допомоги.

Враховуючи, що апеляційний розгляд справи відбувався у письмовому провадженні, тобто без проведення судового засідання, а отже без участі адвоката в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, та приймаючи до уваги пропорційність витрат до обсягу фактично наданих адвокатом послуг і результатів апеляційного розгляду справи, відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з апеляційним оскарженням основного та додаткового рішень суду, в розмірі 300грн.

Таким чином, всього з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню відшкодування витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 2000 грн. (1 700грн. + 300 грн.).

З урахуванням викладеного, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2019 року та додаткове рішення цього ж суду від 13 січня 2020 року в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення додаткових витрат за навчання на курсах англійської та німецької мови ОСОБА_4 - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення - про часткове задоволення даних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3 483 грн. (три тисячі чотириста вісімдесят три гривні).

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 498 грн. (чотириста дев`яносто вісім гривень) щомісячно, починаючи з 01 січня 2020 року до 30 червня 2020 року включно.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2019 року та додаткове рішення цього ж суду від 13 січня 2020 року в частині розподілу судових витрат - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 1 094грн. 98коп. (одна тисяча дев`яносто чотири гривні девяносто вісім копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень).

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.В Коломієць

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст судового рішення складено 07 квітня 2020 року