Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 червня 2020 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря - Дробот В.В.,

Справа № 521/3525/20

Провадження № 2/521/2077/20

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1

Представник - ОСОБА_2

Відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , однією сім`єю з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , з січня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 - шість років і п`ять місяців за адресою: АДРЕСА_1 ; Визнати за ОСОБА_1 право власності на 553/1000 частин квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом, як спадкоємицею четвертої черги, після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер, у зв`язку із чим відкрилась спадщина. Спадкове майно складається з 553/1000 частки квартири АДРЕСА_2 . Крім того ОСОБА_4 мав декілька цінних речей, як то золоті часи - «Omega» з сапфіровим склом та з золотим з двох кольорів браслетом до них. Золотий гарнітур - ланцюг чоловічій на шию 70 см. та такий же браслет 32 см. плетіння марки «Бісмарк» з жовтого золота 975 проби загальною вагою 297 грам, чоловічий перстень з чорним агатом, та діамантом, та золоті запонки з алмазами. Всі ці речи мали паспорти, померлий получив їх у якості спадщини, від свого самотнього шкільного друга, якого доглядав і поховав. За життям ОСОБА_4 зробив оцінку цих речей, та мав намір купити авто, та лікар його відмовив, вони коштували приблизно 5300,0 доларів США.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували з початку 2012 року у фактично-шлюбних відносинах, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.У квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_5 , за час її проживання за межами України, проживали без реєстрації її родичі починаючи з січня 2012 року, а саме: ОСОБА_1 та проживає в даний час; ОСОБА_4 , проживав до липня 2018 року; ОСОБА_6 проживає з серпня 2018 року. З весни подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 переїжджало ї мешкало в смт. Іванівка, Одеської області, де у позивачки є частка власного будинку з пасікою. ОСОБА_4 допомагав позивачці в розведенні бджіл, вони продавали мед, інші бджолині продукти.Проте, через похилий вік доглядати за пасікою ставало важко і на початку 2017 року, ними було вирішено її продати та купити власне житло у м. Одесі, яке здавати в оренду, щоб на майбутнє були додаткові гроші до пенси обох.

Однак, їх спільних збережень не вистачало на придбання окремої квартири, тому вони придбали 553/1000 частин комунальної квартири за адресою: АДРЕСА_2 .Сума витрачена на купівлю даного житла складала 8000,0 доларів США, з яких: 5500,0 доларів США це були накопичення за час спільного проживання та продажу пасіки. 3000,0 доларів США, вони разом запозичила - у їх спільної знайомої - ОСОБА_7 , з яких вони додали 2500,0 доларів США до купівлі, а 500,0 доларів США, залишили на ремонт житла. Борг вони майже повернули разом із ОСОБА_4 , за рахунок орендної плати з квартири, частково їх пенсій, та підробітку яку мав чоловік. Залишок - 500,0 доларів США, позивачка повертала вже після смерті ОСОБА_4 сама.Правочин були вимушені оформити договором дарування від 05 квартири 2017 року, оскільки мали місце складнощі з отриманням згоди співвласника інших часток, що засвідчить в суді власник іншої 447/1000 частки квартири. Продавець дала їм розписку, що отримала за продане житло гроші у сумі 8000,0 доларів США.Оскільки позивачка вже мала власне житло, а ОСОБА_4 ні, було вирішено цю частку нерухомості оформити на його прізвище та з реєстрацією його місця проживання за даною адресою. Проте дана обставина, враховуючи довірчі відносини в їх сім`ї, не мала важливого значення.Пов`язавши їх долі у не молодому віці, позивачка та померлий поважно з турботою відносились один до одного. Їх відносини будувались на довірі, взаємному піклуванні про здоров`я. Вони не тільки господарювали разом, а і влаштовували відпочинки, свята до дня народження, куди запрошували родичів спільних друзів. Їх діти, від інших шлюбів, також спілкувались між собою, та ще й організували їхнє весілля на річницю спільного мешкання, про те є фото.

Крім іншого, діти допомогли їм фізично у проведенні ремонту купленого житла, де що купляли їм і вони самі.Їх родина ОСОБА_1 , мала всі риси притаманні сім`ї. Всі питання, які виникали за час спільного життя, вирішувались спільно.Їх подружжя разом господарювало, накопичувало та витрачало кошти сімейного бюджету, спільно працювали і відпочивали. Всі витрати на поховання ОСОБА_4 , а це - 12330,0 грн. понесла позивач, ОСОБА_1 , проте будучи літньою жінкою, та ще й болісно враженою смертю чоловіка, вона не могла мобільно пересуватись організовуючи поховання та помини по ОСОБА_4 . Цей обов`язок взяв на себе син померлого, відповідач - ОСОБА_3 , якому вона повернула гроші на всі витрати, а він позивачці повернув всі квитанції з витрат по похованню, саме тому на всіх документах з організації поховання вказано його прізвище. Відповідач визнає даний факт.

ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 , вирішуючи питання розпорядження спадковим майном, домовились наступним чином. Все коштовності забирає відповідач, а позивачці буде належить кімната, як допомога до пенсії, про що вони уклали з ним письмову угоду. Через те, що позивач із спадкодавцем перебувала у фактично-шлюбних відносинах як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, і визнання даної обставини вимагало відповідного судового рішення, відповідач, як син спадкодавця, домовився із нею, що позбавить позивачку від звернення до суду, нотаріально оформить спадщину на своє ім`я з наступним відчуженням права власності на дане майно ОСОБА_1 . 24 липня 2018 року відповідач отримав від позивачки всі коштовності, і власноруч склав угоду про розподіл спадщини, яку вони разом підписали, у який то того ж всі витрати по оформлюванні на позивачку житла обіцяв сплатити сам.

Однак, за впливом часу, своїх обіцянок не виконав, із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини на своє ім`я не звертався, начебто був дуже занятий. А згодом заявив, що не має ані часу, ані грошей, займатися її справами. 16 січня 2020 року ОСОБА_1 сама звернулась до Малиновської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 30 січня 2020 року ОСОБА_1 отримала лист нотаріуса про відкриття за її заявою спадкової справи № 69/2020 після смерті ОСОБА_4 , таким чином ніяких звернень відповідача за спадщиною своєчасно зроблено не було. Нотаріус повідомив позивачку, про перелік необхідних додатків до заяви, зокрема «копії рішення суду про встановлення факту родинних відносин», тому позивач звернулась до суду. З часу смерті ОСОБА_4 позивач сама утримує кімнату, сплачую всі комунальні платежі тов. «УК Жилфонд». За викладених обставин позивач змушена звернутися до суду для захисту своїх прав.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач позов визнав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 16 червня 2018 року, запис №6269, у зв`язку із чим відкрилась спадщина.

Спадкове майно складається з 553/1000 частки квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 45,3 кв. м., житловою площею 26,3 кв. м., на підставі договору дарування частини квартири від 05 травня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №301; витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №86556139 від 05 травня 2017 року.

ОСОБА_4 мав декілька цінних речей, як то золоті часи - «Omega» з сапфіровим склом та з золотим з двох кольорів браслетом до них. Золотий гарнітур - ланцюг чоловічій на шию 70 см. та такий же браслет 32 см. плетіння марки «Бісмарк» з жовтого золота 975 проби загальною вагою 297 грам, чоловічий перстень з чорним агатом, та діамантом, та золоті запонки з алмазами. Всі ці речи мали паспорти, померлий получив їх у якості спадщини, від свого самотнього шкільного друга, якого доглядав і поховав. За життям ОСОБА_4 зробив оцінку цих речей, та мав намір купити авто, та лікар його відмовив, вони коштували приблизно 5300,0 доларів США.

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі ст. 1261 ЦК України, є його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно до свідоцтва про народження (повторно) серії НОМЕР_3 від 04 липня 2018 року, запис №1584, відповідач по справі.

На спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , також претендує його співмешканка - ОСОБА_1 , яка перебувала з померлим з початку 2012 року у фактично-шлюбних відносинах, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.

Відповідно до довідки ОСББ «Мукачівський 4-А» №3 від 10 січня 2020 року, вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_5 , за час її проживання за межами України, проживали без реєстрації її родичі починаючи з січня 2012 року, а саме: ОСОБА_1 та проживає в даний час; ОСОБА_4 , проживав до липня 2018 року; ОСОБА_6 проживає з серпня 2018 року.

З весни подружжяОСОБА_1 та померлий ОСОБА_4 переїжджало і мешкало в смт. Іванівка, Одеської області, де у позивачки є частка власного будинку з пасікою. ОСОБА_4 допомагав позивачці в розведенні бджіл, вони продавали мед, інші бджолині продукти.

Через похилий вік доглядати за пасікою ставало важко і на початку 2017 року ними було вирішено її продати та купити власне житло у м. Одесі, яке здавати в оренду, щоб на майбутнє були додаткові гроші до пенси обох.

Їх спільних збережень не вистачало на придбання окремої квартири, тому вони придбали 553/1000 частин комунальної квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Сума витрачена на купівлю даного житла складала 8000,0 доларів США, з яких: 5500,0 доларів США - накопичення за час спільного проживання та продажу пасіки. 3000,0 доларів США, вони разом запозичила - у їх спільної знайомої - ОСОБА_7 , з яких вони додали 2500,0 доларів США до купівлі, а 500,0 доларів США, залишили на ремонт житла. Борг вони майже повернули разом із ОСОБА_4 , за рахунок орендної плати з квартири, частково їх пенсій, та підробітку яку мав чоловік. Залишок - 500,0 доларів США, позивачка повертала вже після смерті ОСОБА_4 .

Правочин був оформлений договором дарування від 05 квартири 2017 року. Продавець дала їм розписку, що отримала за продане житло гроші у сумі 8000,0 доларів США. Право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_4 .

Всі витрати на поховання ОСОБА_4 , 12330,0 грн. понесла позивач, ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 , вирішуючи питання розпорядження спадковим майном, домовились наступним чином. Все коштовності забирає відповідач, а позивачці буде належить кімната, як допомога до пенсії, про що вони уклали з ним письмову угоду.

24 липня 2018 року відповідач отримав від позивачки всі коштовності, і власноруч склав угоду про розподіл спадщини, яку вони разом підписали, у який то того ж всі витрати по оформлюванні на позивачку житла обіцяв сплатити сам.

16 січня 2020 року ОСОБА_1 сама звернулась до Малиновської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

30 січня 2020 року ОСОБА_1 отримала лист нотаріуса про відкриття за її заявою спадкової справи № 69/2020 після смерті ОСОБА_4 , таким чином ніяких звернень відповідача за спадщиною своєчасно зроблено не було. Нотаріус повідомив позивачку, про перелік необхідних додатків до заяви, зокрема «копії рішення суду про встановлення факту родинних відносин», тому позивач звернулась до суду.

Відповідно до спадкової справи №69/2020 до майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 , заповіт від імені померлого не посвідчувався.

З часу смерті ОСОБА_4 позивач сама утримує кімнату, сплачує всі комунальні платежі тов. «УК Жилфонд».

Відповідно до змісту ст. 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені юридичні факти, зокрема, факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на день смерті останнього, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Тобто, суд вправі задовольняти обґрунтовані вимоги про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року , тощо.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Нормами ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України до спадкоємців за законом четвертої черги віднесено осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У відповідності до ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частина 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. ч. 1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 та ч. 1 ст. 1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів.

Згідно абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи обставини справи, а також визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 3 СК України, ст. ст. 15, 16, 328, 392, 1216 - 1218, 1220, 1221, 1223, 1258, 1259, 1261 - 1265, 1268, 1269, 1270, 1272, 1296 - 1298 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 13, 141, ч. 4 ст. 206, ст. ст. 263, 265, 268, 315, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, СУД -

В И Р І Ш И В:

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , однією сім`єю з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , з січня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 - шість років і п`ять місяців за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 553/1000 частин квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом, як спадкоємицею четвертої черги, після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Процесуальні строки обчислювати відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»).

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Рішення суду в повному обсязі складено 15 червня 2020 року.

СУДДЯ Гуревський В.К.