ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 705/4744/17
Провадження № 22-ц/821/577/20
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.

суддів: Бородійчука В. Г., Єльцова В. О.

секретаря: Анкудінова О. І.,

учасники справи:

позивач: - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»;

відповідач: - ОСОБА_1 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у складі: головуючого судді М. Ф. Олійник,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги Банк обґрунтував тим, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 23 березня 2006 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, Банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку.

Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, тому станом на 14 серпня 2017 року має заборгованість в сумі - 26722,98 грн, з яких: 9001,32 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8796,86 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7176,09 грн - заборгованість за пенею; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1248,71 грн - штраф (процентна складова).

ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість в розмірі 26722,98 грн за кредитним договором № б/н від 23 березня 2006 року та покласти на відповідача витрати по оплаті судового збору у розмірі 1600 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17798,18 грн, а саме: 9001,32 грн заборгованість за тілом кредиту, 8796,86 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1065,60 грн судового збору.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що у заяві позичальника від 23 березня 2006 року встановлена процентна ставка в розмірі 3 % в місяць із розрахунку 360 днів в рік.

Позивач не довів, що надані ним Умови є складовою частиною кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Наявність заборгованості відповідача перед позивачем за тілом кредиту та за відсотками за користування кредитом стверджується випискою по банківському рахунку ОСОБА_1 за період з 01 січня 1999 року до 26 серпня 2019 року, розрахунком заборгованості ОСОБА_1 .

Умова щодо стягнення відсотків за користування кредитом, розмір цих відсотків передбачені заявою відповідача від 23 березня 2006 року.

У вказаній заяві передбачена процентна ставка в розмірі 3 % в місяць із розрахунку 360 днів в рік.

Судом було зазначено, що відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні стверджував, що ним повністю погашена заборгованість за кредитом. Однак, доказів на підтвердження цієї обставини ним надано не було.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 27 січня 2020 року, ОСОБА_1 , вважаючи, що рішення суду ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, судом не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими під час його ухвалення, судом неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, просив скасувати рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було не враховано, що розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписка по банківському рахунку, створені саме на підставі Умов та правил надання банківських послуг, які суд визнав не належним доказом.

Судом не встановлено, яким чином тіло кредиту виросло з 3000 грн до 9001,32 грн, навіть припускаючи, що кредитний ліміт було змінено до 8200 грн, що не передбачено в заяві від 23 березня 2006 року, яку підписував відповідач.

Крім того, в заяві встановлено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії банківської карти.

В судовому засіданні сторона відповідача звертала увагу суду на той факт, що анкета-заява не містить номера карти, не встановлює строк її дії. Картка видана ще у 2006 році, а позивач звернувся до суду в 2017 році.

Суд не встановив номер карти, строк її дії, не витребував відповідну інформацію від позивача, хоча ці дані містять визначальну інформацію, що має значення для ухвалення обґрунтованого рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

У відповідності до долученої до позовної заяви Банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року, ПАТ КБ «Приватбанк» надано право на надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» (т. 1 а.с. 34).

Відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № б/н від 23 березня 2006 року, у формі заяви, ОСОБА_1 отримав у ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, базова процентна ставка 3 % в місяць із розрахунку 360 днів у році, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, погашення заборгованості здійснюється платежами в розмірі 7 % від заборгованості, погашення заборгованості за кредитним лімітом може проводитися, як шляхом внесення коштів на картку, так і списання банком коштів із Дебетової карти (т.1 а.с. 15, 183).

За змістом відповідної заяви б/н ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомився та згоден із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Виразив свою згоду, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною картою та Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг (т. 1 а.с. 15, 183).

До позовної заяви також додані витяг Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що діє на підставі ліцензії НБУ №22 від 29 липня 2009 року (т.1 а.с. 16-32).

Згідно з п 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умов та правил) передбачено, що для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, її вид визначений у Пам`ятці Клієнта/ Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якої Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата отримання Карти, зазначеної в Заяві. Договір укладається терміном на п`ять років. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не відмовиться від договору, він продовжується на такий же термін (т. 1 а.с. 24).

Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил, передбачено, що після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком (т. 1 а.с. 24).

Як вбачається з п. 2.1.1.5.5 Умов та правил, клієнт зобов`язується погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором (т. 1 а.с. 25).

Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов та правил, у разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу банку позичальник зобов`язується виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати Винагороди Банку (т. 1 а.с. 25).

Відповідно до п. 2.1.1.5.7 Умов та правил, власник зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (т. 1 а.с. 25).

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в визначені банком терміни (т. 1 а.с. 25).

Відповідно до п. 2.1.1.12.4 Умов та Правил передбачено, що термін внесення мінімального обов`язкового платежу за кредитом, а також овердрафту до першого числа місяця, наступного за розрахунковим, в розмірі, розрахованому згідно Тарифу від суми поточних боргових зобов`язань. Платіж включає відсотки за користування кредитом, передбачені Тарифом, частину заборгованості по тілу кредиту, штраф, згідно цих Умов. Термін повернення овердрафту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту; термін погашення відсотків по овердрафту - щомісячно за попередній місяць до першого числа (т. 1 а.с. 26).

Пунктом 1.1.7.11 Умов та правил передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк (а.с. 20).

Відповідно до п. 1.1.7.43 Умов та правил сторони визнають, що дія Договору припиняється у момент закриття останнього Рахунку/Вкладу Клієнта відкритого у рамках Договору або Договору, що підлягає під дію, а також при закінченні використання послуг Банку, передбачених Договором. За наявності у Клієнта до моменту закриття останнього рахунку Клієнта непогашеної заборгованості перед Банком за договором, у тому числі заборгованості за овердрафтом, а також заборгованості з оплати комісій Банку, дія Договору припиняється після повного погашення такої заборгованості (т. 1 а.с. 22).

Пунктом 1.1.3.2.4. Умов та правил визначено, що Банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому, Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно п. 1.1.3.1.9 Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну карту кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку і без попереднього повідомлення клієнта (т. 1 а.с. 19).

У відповідності до п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 Умов та правил, зміни до цих Умов і Правил вносяться Банком щомісячно в односторонньому порядку, у випадках не заборонених чинним законодавством України. У тих випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін не можливо, Банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку: 1.1.6.2.1 офіційний сайт банку www.privatbank.ua, розміщення інформації у відділенні банку (т. 1 а.с. 21).

Згідно з наданим Банком розрахунком, який поділений на два періоди з 23 березня 2006 року по 31 травня 2015 рік та з 01 червня 2015 року по 14 серпня 2017 рік, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 14 серпень 2017 року становить 26722,98 грн, з яких: 9001,32 грн, заборгованість за тілом кредиту, 8796,86 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7176,09 грн - заборгованість за пенею, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1248,71 грн - штраф (процентна складова) (т.1 а.с. 5-14).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи, шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що даний спір виник між АТ КБ «ПриватБанком» та ОСОБА_1 з підстав зняття останнім кредитних коштів із банківської карти, отриманої ним згідно заяви від 23 березня 2006 року.

Оскаржуваним рішенням задоволено позов Банку в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту - 9001,32 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 8796,86 грн, в іншій частині відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржується ОСОБА_1 в частині задоволених судом позовних вимог.

Апеляційним судом встановлено, що до позовної зави Банком додані клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та зазначено, що Банк не заперечує проти винесення заочного рішення та про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (т. 1 а.с. 38).

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено попереднє судове засідання з викликом сторін на 20 грудня 2017 року (а.с. 42).

Черкаським апеляційним судом, згідно до вимог п. 2) ч. 7 ст. 128 ЦПК України, судова кореспонденція надсилалась ОСОБА_1 та його представнику адвокату Забаркіну І. А. на вказані в матеріалах справи адреси (фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку).

АТ КБ «ПриватБанком» судова кореспонденція надсилалась за адресою зазначеною позивачем у позовній заяві.

Ухвалою про відкриття провадження АТ КБ «ПриватБанком» було надано строк для подачі відзиву протягом 5 днів з моменту одержання ухвали, однак останній не скористалася правом на його подачу.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглядаючи справу за наявними матеріалами, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 611 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків, як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, обґрунтовуючи своє право вимоги за кредитним договором від 23.03.2006, крім самого розрахунку кредитної заборгованості та заяви позичальника, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, що діяли на підставі Ліцензії НБУ від 29 липня 2009 року № 22, Ліцензію НБУ від 05 жовтня 2011 року № 22 та, в процесі розгляду справи, надавав суду виписку по рахунку відповідача за період з 01 січня 1999 року по 26 серпня 2019 року із зазначенням основної кредитної карти № НОМЕР_1 , та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 .

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що заява про надання банківських послуг підписана в 2006 році, а до позову, в підтвердження заявлених вимог, додана Ліцензія НБУ від 05 жовтня 2011 року, при цьому, додані Умови, які діяли на підставі Ліцензії НБУ від 29 липня 2009 року № 22.

Водночас, матеріали справи не містять підтверджень того, які ж саме Умови та правила надання батьківських послуг в ПриватБанку були надані відповідачу та з якими він, відповідно, був ознайомлений та на які він погодився, підписуючи заяву від 23 березня 2006 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, пенею та штрафами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що надані Банком розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (23 березня 2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09 листопада 2017 року) змінювались, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та Правила надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, наданий Банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Також відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником ОСОБА_1 кредитор АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) про повідомлення споживача про умови кредитування та погодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19 та вірно застосовані судом першої інстанції.

Разом з тим, у заяві ОСОБА_1 від 23 березня 2006 року, крім особистих даних, зазначено, що він оформив кредитку типу НОМЕР_2 , валюта: гривня, тип кредитного ліміту: фінансовий фіксований, сума кредитного ліміту 3000 грн, базова процентна ставка 3 % в місяць із розрахунку 360 днів у році, строк дії кредитного ліміту: відповідає строку дії картки, порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості. Погашення заборгованості може здійснюватися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списанням Банком коштів із Дебетової карти.

Отже, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що заявою від 23 березня 2006 року, яка підписана ОСОБА_1 , визначено розмір базового відсотка за користування кредитом у розмірі 3 % та 7 % від суми заборгованості, що у свою чергу є підставами для стягнення відсотків з відповідача, у погодженому в договорі розмірі.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц.

Водночас, вирішуючи питання щодо розміру тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, які підлягають стягненню з відповідача, враховуючи надані позивачем докази, апеляційний суд виходить з наступного.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 14 серпня 2017 року, заборгованість ОСОБА_1 , за наданим кредитом, яка вказана в таблиці-розрахунку, становила 24173,19 грн, при цьому Банк просив стягнути, зокрема, 9001,32 грн тіла кредиту, 8796,86 грн відсотків та 7176,09 грн пені, що в сумі складає 24974,27 грн (т.1 а.с. 14).

В підписаній позичальником заяві від 23 березня 2006 року не міститься ні номеру кредитної карти, ні строку її дії, ні даних про видачу її на новий строк, ні про видачу зв`язаних із основною картою інших кредитних карток (т.1 а.с. 15, 183).

У наданій Банком виписці по рахунку вказано декілька кредитних карток, а саме: картка № НОМЕР_3 , яка діяла з 27 серпня 2007 року по 29 січня 2013 року, картка № НОМЕР_4 , яка діяла з 01 лютого 2013 року по 10 липня 2016 року, а потім картка № НОМЕР_5 , яка діяла з 24 квітня 2015 року по 30 березня 2019 року та зазначено борг по ній станом на серпень 2017 року 22458 грн., а також основна картка № НОМЕР_1 , яка діяла з 23 березня 2006 року по 01 серпня 2019 року, із зазначенням початкового кредитного ліміту в 3000 грн, борг по ній станом на серпень 2017 року 24173,19 грн (т.1 а.с. 170-183).

Враховуючи, що у наданій Банком виписці по рахунку, станом на серпень 2017 року, вказані чинні дві кредитні картки, борг по яким в сумі складає 46631,19 (22458+24173,19), то Банк, звертаючись до суду з позовом та вказуючи суму боргу 24173,19 грн, фактично просив суд стягнути заборгованість з ОСОБА_1 лише за основною кредитною карткою № НОМЕР_1 , яка діяла з 23 березня 2006 року по 01 серпня 2019 року.

Проте, досліджуючи рух коштів за основною картою № НОМЕР_1 апеляційним судом встановлено, що маючи 31 липня 2007 року залишок на картці 0, 46 грн, ОСОБА_1 з 28 вересня 2007 року і по серпень 2017 року, а в подальшому по серпень 2019 року, жодного разу не користувався даною карткою, а всі операції по ній зводяться до нарахування відсотків, пені та неодноразове збільшення кредитного ліміту, зокрема, до 8200 грн 19 серпня 2011 року, що також підтверджується довідкою про зміну умов кредитування (т.1 а.с. 180-183, 227).

Отже, Банк нараховував ОСОБА_1 відсотки та пеню по картці № НОМЕР_1 , хоча станом на 31 липня 2007 року борг за тілом кредиту був відсутній.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. ч. 2 - 3 ст. 367 ЦПК України).

За таких обставин, звертаючись до суду з позовом, саме на позивача покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи надані позивачем докази в підтвердження позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що Банк не довів належними та допустимими доказами наявність боргу ОСОБА_1 за кредитним договором від 23 березня 2006 року, а саме карткою № НОМЕР_1 , адже борг по ній, який зазначений банком, співпадає з боргом вказаним у розрахунку банку, який доданий до позовної заяви.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує повністю або частково та ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення у разі неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи, що ОСОБА_1 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судовий збір за подачу апеляційної скарги необхідно стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави 2400 грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 02 квітня 2020 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

В. О. Єльцов