Справа № 405/6598/20
Провадження № 6/405/156/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Нетесі С.М.

за участю учасників справи:

представника боржника за виконавчим провадженням ОСОБА_1 - адвоката Єрьоменка В.П. (діє на підставі ордеру серії КР №118369 від 10.11.2020 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницькому подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, заінтересовані особи: Стягувачі: публічне акціонерне товариство «Піреус банк МКБ», публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України», публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», Боржник ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда із поданням про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку. В обґрунтування подання вказав, що у Відділі на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 53263717 з примусового виконання виконавчих документів щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь юридичних осіб в загальному обсязі 343 976 707, 92 доларів США, 12 788 343, 65 Євро та 858 835 050, 86 грн. При цьому, згідно з матеріалами вказаного зведеного виконавчого провадження боржник, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не володіє будь-яким рухомим чи нерухомим майном, на його банківських рахунках відсутні кошти. Вказав, що 27.08.2020 року до Відділу надійшло клопотання одного із стягувачів - стягувача АТ «Державний ощадний банк України» щодо направлення до суду подання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника- квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке (нерухоме майно) не зареєстровано у встановленому законом порядку, в якому також зазначено, що постановою Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі № 405/1820/17 було задоволено позов ПАТ «Піреус Банк» МКБ до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнано недійсним, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір дарування вказаної вище квартири від 08.10.2015 року. Однак, згідно з актуальною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, - дана квартира зареєстрована за ОСОБА_2 , зазначений запис є чинним та жодних записів щодо припинення права власності не внесено, що, в свою чергу, позбавляє державного виконавця самостійно звернути стягнення на зазначений об`єкт нерухомого майна.

З огляду на викладене, державний виконавець вважає, що боржник ОСОБА_1 , враховуючи положення ст. 216 ЦК України, після визнання недійсним договору дарування, - залишився власником незаконно ним подарованої квартири, хоча позовні вимоги щодо застосування наслідків недійсності правочину позивачем ПАТ «Піреус Банк» МКБ не заявлялись, а суд за власною ініціативою такі наслідки не застосовував. У зв`язку з цим, 13.10.2020 року було накладено арешт на вказане нерухоме майно. Відтак, з огляду на невиконані боржником зобов`язання перед стягувачами по зведеному виконавчому провадженню та відсутність будь-якого іншого майна, неможливість законного впливу на боржника щодо перереєстрації належних йому прав на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , просить вирішити питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно, яке належить боржнику ОСОБА_1 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить боржнику на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25.02.1998 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г.Ф. по реєстру №341, зареєстрованого Кіровоградським БТІ 27.05.1998 за №767/4.

27.11.2020 року представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Єрьоменко В.П. (діє на підставі ордеру № 118369 від 10.11.2020 року) подав до суду заперечення на подання державного виконавця, в якому вказав, що право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 на законних підставах, оскільки судом не було застосовано наслідків недійсності договору дарування вказаної квартири від 08.10.2015 року, на підставі якого ОСОБА_2 набула вказане нерухоме майно. При цьому, звернути стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, можливо лише у випадку, коли право власності на таке майно не зареєстроване взагалі. Однак, в даному випадку, право власності на дану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 , а не за боржником ОСОБА_1 .

Також представник боржника вказав, що із заробітної плати боржника ОСОБА_1 за трьома місцями роботи здійснюються відрахування в межах вказаного зведеного виконавчого провадження, крім того, з рахунку боржника, відкритого в АТ «Таскомбанк», на виконання судових рішень в межах виконавчого провадження списано 34 562, 76 грн., тобто боржник належним чином виконує відповідні судові рішення. Окрім того, на утриманні боржника перебуває його малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з ним у вказаній квартирі. При цьому, дана квартира є єдиним житлом ОСОБА_1 , а відтак позбавлення дитини її єдиного житла порушить гарантовані права дитини. За таких обставин просить відмовити у задоволенні даного подання.

Представник стягувача АТ «Державний ощадний банк України» 27.11.2020 року подав до суду заяву, в якій підтримав подане державним виконавцем подання про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку. Просить подання задовольнити та розгляд справи провести без його участі.

У судовому засіданні представник боржника - адвокат Єрьоменко В.П. доводи, викладені у запереченні підтримав, просив відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

Старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г., представники стягувачів ПАТ «Піреус банк МКБ», ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в судове засідання не з`явилися, судом повідомлялися належним чином про час та місце судового розгляду справи, заяви, клопотання, на адресу суду не надходили.

Зваживши доводи, викладені у поданні державного виконавця, заслухавши пояснення представника боржника, дослідивши матеріали справи, суд вважає подання таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.48 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем (ч.5 ст.48 Закону).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконанні перебуває зведене виконавче провадження №53263717 з примусового виконання виконавчих документів щодо стягнення з ОСОБА_1 (Боржник) на користь ПАТ «Піреус банк МКБ», ПАТ «Державний ощадний банк України», ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (Стягувачі) коштів в загальному обсязі 343 976 707, 92 доларів США, 12 788 343, 65 Євро та 858 835 050, 86 грн.

При цьому, в ході зведеного виконавчого провадження встановлено, що ОСОБА_1 не має на праві власності рухомого або нерухомого майна, але при цьому має право оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:000:9003 в Долинському районі Кіровоградської області площею 118 8741 га. для ведення фермерського господарства,

Крім того, як вбачається з поданої ОСОБА_1 20.01.2020 року до Відділу декларації про доходи та майно боржника та його письмових пояснень щодо виконання судових рішень від 20.01.2020 року, боржник має три місця роботи: ПП «Вісма», посада: директор, ТОВ «Мастерброк», посада: директор, ТОВ «Футбольний клуб «Зірка», посада: директор, та із його заробітної плати утримуються грошові кошти на виконання судових рішень, та за період з липня по грудень, 2019 року, з заробітної плати в загальному розмірі утримано 31 451, 92 грн. Також, з його (боржника) банківського рахунку в АТ «Таскомбанк» було списано 34 562,76 грн. на виконання судових рішень.

Судом також встановлено, що 27.08.2020 року до Відділу надійшла заява стягувача ПАТ «Державний ощадний банк України» про направлення до суду подання про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, в обґрунтування якої вказано, що постановою Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі № 405/1820/17 було задоволено позов ПАТ «Піреус Банк» МКБ до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнано недійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір дарування вказаної квартири від 08.10.2015 року. Однак державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на вказане майно не скасована, а державна реєстрація права власності ОСОБА_1 не поновлена, що унеможливлює звернення стягнення на дану квартиру. Тому, стягувач ПАТ «Державний ощадний банк України» просить державного виконавця звернутися до суду з поданням про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Судом, в свою чергу, встановлено, що 08.10.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О. П. та зареєстрований в реєстрі за № 2648. Згідно з умовами зазначеного договору ОСОБА_1 як дарувальник передає безоплатно у власність (дарує), а обдаровувана ОСОБА_2 приймає безоплатно у власність (приймає у дар) квартиру під номером АДРЕСА_1 .

Постановою Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі № 405/1820/17 позов ПАТ «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено, визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , який укладений 08 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О. П. та зареєстрований в реєстрі за № 2648.

Відповідно до статей 2, 3, 11, 18, 20, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з загальних засад державної реєстрації прав є обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; у разі визнання на підставі судового рішення недійсними документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону; державна реєстрація прав відбувається на підставі заяв та відповідних документів, поданих заявником, а заявниками є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи.

З огляду на вимоги вказаних статей закону, здійснити реєстрацію права власності ОСОБА_1 та, відповідно, припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру під номером АДРЕСА_1 можуть виключно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як сторони недійсного правочину.

Станом на час звернення державного виконавця до суду з поданням право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру не зареєстровано.

Так, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.10.2020 року № 227888013 право власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування, серія та номер 2648, виданий 08.10.2015, приватний нотаріус Зубко О.П.

Крім того, постановою від 13.10.2020 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 53263717 на підставі Постанови Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі № 405/1820/17 з метою збереження майна боржника та усунення можливості його відчуження накладено арешт на вказану вище квартиру.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому, в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належить боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам (ч.ч.3, 4 ст.50 Закону).

Абзацом другим частини четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Так, з матеріалів, доданих до подання, вбачається, що державний виконавець вжив заходів щодо примусового виконання судового рішення, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, шляхом звернення стягнення на заробітну плату, та накладення арештів на нерухоме майно. Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що з липня 2019 року із заробітної плати боржника відбуваються відрахування в розмірі, передбаченому законодавством, на виконання судових рішень в межах зведеного виконавчого провадження.

При цьому, судом відзначається, державним виконавцем не надано доказів на підтвердження того, що ним було здійснено всі необхідні дії (зокрема, подано запити в державні органи) щодо належного та повного встановлення матеріального та майнового стану боржника, зокрема, наявності у боржника рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах, інших видів доходу, тощо.

Окрім того, частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 5 Постанови Пелнуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного

правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Поряд з цим, відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують факт передання ОСОБА_2 вказаної квартири ОСОБА_1 , а відтак настання наслідків недійсності правочину, встановлених ч. 1 ст. 216 ЦК України. Тому, саме ОСОБА_2 в розумінні ч. 3 ст. 334 ЦК України являється власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним нескасованим записом про державну реєстрацію права власності.

Крім того, судом відзначається, що ПАТ «Піреус банк МКБ» не звертався до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності договору від 08.10.2015 року, та, відповідно, на час розгляду судом подання, відсутнє судове рішення про застосування наслідків недійсності договору від 08.10.2015 року.

Також, згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 10.11.2008 року, виданим Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану ГУЮ у Кіровоградській області, ОСОБА_1 є батьком малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки КП «ЖЕО № 2» Міської ради міста Кропивницького від 26.11.2020 року № 4108 ОСОБА_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із дружиною ОСОБА_5 , сином ОСОБА_6 , 2002 р.н., та дочкою ОСОБА_3 , 2008 р.н.

Згідно з ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти-члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відтак, звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 може порушити право малолітньої дитини боржника ОСОБА_3 , 2008 р.н. на житло.

З огляду на зазначене, аналізуючи положення абз.2 ч.4 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», ч.10 ст.440 ЦПК України, судом зазначається, що зазначена норма може бути застосована, коли право власності не зареєстроване, поряд з цим, в даному випадку, право власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано в установленому законом порядку та зареєстровано за іншою особою ОСОБА_2 , при цьому, підстави для скасування реєстрації права власності за ОСОБА_2 відсутні, так як після визнання договору дарування від 08.10.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , недійсним, наслідки недійсності правочину застосовані не були.

Враховуючи наведені вище норми Закону, а також те, що на момент звернення державного виконавця до суду з поданням у боржника ОСОБА_1 наявні відкриті в банківських установах банківські рахунки, а також заробітна плата від трьох роботодавців, на яку звернуто стягнення в рахунок погашення боргу перед стягувачами, при цьому, право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_2 , при цьому наслідки визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , від 08.10.2015 року, Верховним Судом не застосовувались, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для звернення в порядку ч.10 ст.440 ЦПК України державного виконавця з поданням до суду, що є підставою для відмови у задоволенні подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника за зведеним виконавчим провадженням №53263717, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку.

На підставі вищевикладеного, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст.353, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г., заінтересовані особи: Стягувачі: публічне акціонерне товариство «Піреус банк МКБ», публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України», публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», Боржник ОСОБА_1 , про звернення стягнення на нерухоме майно, яке належить боржнику ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ), а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить боржнику на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25.02.1998 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г.Ф. по реєстру №341, зареєстрованого Кіровоградським БТІ 27.05.1998 за №767/4, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду, або в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова