ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/582/20Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Карпенко О.В., Василенко Л.І.

за участю секретаря Любченко Т.М., Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач ФОП ОСОБА_1 ;

відповідачі Управління Служби безпеки України в Черкаській області, Головне управління Національної поліції в Черкаській області, Прокуратура Черкаської області, Державна казначейська служба України ;

особа, яка подає апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Чубина Олексія Миколайовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2020 року, постановлене під головуванням судді Казидуб О.Г. у залі № 327 Придніпровського районного суду м. Черкаси 17.01.2020 року о 10 год. 35 хв., у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Черкаській області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, -

в с т а н о в и в :

27.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління Служби безпеки України в Черкаській області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 вказує, що 28.09.2015 року слідчим управлінням ГУНП в Черкаській області внесено до ЄРДР кримінальне провадження № 0000407 за ч. 3 ст.190 КК України по факту шахрайства невстановлених осіб.

12.11.2015 року в межах даного кримінального провадження оперуповноваженими ВКЗЕ УСБУ в Черкаській області ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було проведено обшук приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Під час даного обшуку було вилучено належні фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 засоби захисту рослин у коробках та каністрах на загальну суму 314192,72 грн., що підтверджується рахунками фактурами про їх придбання № 208 від 15.10.2014 року на суму 138086,46 грн., № 226 від 28.10.2014 року на суму 90013,68 грн., № 245 від 31.10.2014 року на суму 42295,34 грн., № 249 від 03.11.2014 року на суму 43797,24 грн., та видатковими накладними № 196 від 15.10.2014 року на суму 138086,46, № 213 від 28.10.2014 року на суму 90013,68 грн., № 225 від 31.10.2014 року на суму 42295,34 грн. та № 242 від 03.11.2014 року на суму 43797, 24 грн., які містяться у матеріалах кримінального провадження:

1. 10 паперових коробок з написом «Базис», при відкритті встановлено, що в них знаходяться пластикові банки з невідомою речовиною. На поверхні банок наклеєні етикетки з назвою препарату «Базис». В кожній коробці знаходиться по 10 банок препарату, загальна кількість - 100 шт.;

2. 4 паперові коробки з написом «Галеон», при відкритті коробок встановлено, що в них знаходяться пластикові каністри з невідомою речовиною. На поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату «Галеон». Загальна кількість каністр - 17 шт.;

3. 4 паперові коробки з етикеткою «Гранік». При відкритті коробок встановлено, що в них знаходяться пластикові банки з невідомою речовиною. На поверхні банок наклеєні етикетки з назвою препарату «Гранік». В кожній коробці знаходиться по 20 банок препарату, загальна кількість - 80 шт.;

4. 1 паперова коробка з написом « ОСОБА_5 ». При відкритті коробки встановлено, що в ній знаходиться 15 пустих банок з наклеєними на них етикетками різних виробників та назв препаратів;

5. 1 паперова коробка з написом «Кілер». При відкритті коробки встановлено, що в ній знаходяться пластикові каністри з невідомою речовиною. На поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату «Фронтьер Оптіма». Загальна кількість каністр - 4 шт.;

6. 25 паперових коробок з без написів та етикеток, при відкритті коробок встановлено, що в них знаходяться пластикові каністри з невідомою речовиною. На поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату «Діален Супер». Загальна кількість каністр 50 шт.;

7. Паперові коробки в написом «UKRAVIТ». При відкритті коробок встановлено, що в них знаходяться пластикові каністри з невідомою речовиною. На поверхні каністр наклеєні етикетки в назвою препарату «Штефікур». Загальна кількість каністр - 8 шт.;

8. Пластикові каністри з невідомою речовиною, на поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату «IIIтефтрел». Загальна кількість каністр 4 шт.;

9. Пластикові каністри з невідомою речовиною, на поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату «Матадор». Загальна кількість каністр 8 шт.;

10. Пластикові каністри з невідомою речовиною, на поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату « Трієра». Загальна кількість каністр 5 шт.;

11. Пластикові каністри з невідомою речовиною, на поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату « Галера 334 в. р.». Загальна кількість каністр 4 шт.;

12. Пластикові каністри з невідомою речовиною, на поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату «Фолікур 250 EW. к. е.». Загальна кількість каністр 4 шт.;

13. 1 паперова коробка без написів та етикеток, при відкритті коробки встановлено, що в ній знаходяться поліетиленові упаковки з невідомою речовиною. На поверхні упаковок наклеєні етикетки з назвою препарату «Моспілан. р.н.». Загальна кількість упаковок - 8 шт.;

14. 3 паперові коробки без написів та етикеток, при відкритті коробок встановлено, що в них знаходяться пластикові банки з невідомою речовиною. На поверхні банок наклеєні етикетки з назвою препарату - «Престиж 290 FS». Загальна кількість банок - 28 шт.;

15. 2 паперові коробки без написів та етикеток, при відкритті коробок встановлено, що в них знаходяться пластикові банки з невідомою речовиною. На поверхні банок наклеєні етикетки з назвою препарату - «Скор». Загальна кількість банок - 19 шт.;

16. 1 паперова коробка без написів та етикеток, при відкритті коробки встановлено, що в ній знаходяться пластикові банки з невідомою речовиною. На поверхні банок наклеєні етикетки з назвою препарату - «Тітус». Загальна кількість банок - 10 шт.;

17. 1 паперова коробка без написів та етикеток, при відкритті коробки встановлено, що в ній знаходяться пластикові банки з невідомою речовиною. На поверхні банок наклеєні етикетки з назвою препарату - «Контадор р.к.». Загальна кількість банок - 9 шт.;

18. 2 паперові коробки без написів та етикеток, при відкритті коробок встановлено, що в них знаходяться металеві банки з невідомою речовиною. На поверхні банок наклеєні етикетки з назвою препарату - «Селфос». Загальна кількість банок - 72 шт.;

19. Металеві банки з невідомою речовиною, на поверхні банок наклеєні етикетки з назвою препарату «Хармоні». Загальна кількість банок - 5 шт.;

20. Паперові коробки без написів та етикеток, при відкритті коробок встановлено, що в них знаходяться пластикові каністри з невідомою речовиною. На поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату - «Стемат 500». Загальна кількість каністр - 26 шт.;

21. Паперові коробки без написів та етикеток, при відкритті коробок встановлено, що в них знаходяться пластикові каністри з невідомою речовиною. На поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату - «Імпакт 25 SС». Загальна кількість каністр - 52 шт.;

22. Паперові коробки з без написів та етикеток, при відкритті коробок встановлено, що в них знаходяться пластикові каністри з невідомою речовиною. На поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату - «Штефікур». Загальна кількість каністр - 16 шт.;

23. Пластикові каністри з невідомою речовиною, на поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату «Разол». Загальна кількість каністр - 5 шт.;

24. Паперові коробки без написів та етикеток, при відкритті коробок встановлено, що в них знаходяться пластикові каністри з невідомою речовиною. На поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату - «Лонтрел А 300». Загальна кількість каністр - 76 шт.;

25. 4 паперові коробки без написів та етикеток, при відкритті коробок встановлено, що в них знаходяться пластикові банки з невідомою речовиною. На поверхні банок наклеєні етикетки з назвою препарату - «Ларен». Загальна кількість банок - 163 шт.;

26. 5 паперових коробок без написів та етикеток, при відкритті коробок встановлено, що в них знаходяться пластикові каністри з невідомою речовиною. На поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату - «Реглон Супер». Загальна кількість каністр - 11 шт.;

27. 26 паперових коробок без написів та етикеток, при відкритті коробок встановлено, що в них знаходяться пластикові каністри з невідомою речовиною. На поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату - « Тренд 90». Загальна кількість каністр -107 шт.;

28. Пластикові каністри з невідомою речовиною, на поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату «Максим Форте». Загальна кількість каністр - 2 шт.;

29. 3 паперові коробки з без написів та етикеток, при відкритті коробок встановлено, що в них знаходяться пластикові каністри з невідомою речовиною. На поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату - «Дуал Голд 960 ЕС». Загальна кількість каністр - 13 шт.;

30. 11 паперових коробок без написів та етикеток, при відкритті коробок встановлено, що в них знаходяться пластикові каністри з невідомою речовиною. На поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату - «Раксіл ультра». Загальна кількість каністр - 42 шт.;

31. 17 паперових коробок без написів та етикеток, при відкритті коробок встановлено, що в них знаходяться пластикові каністри з невідомою речовиною. На поверхні каністр наклеєна етикетка з назвою препарату - «Банвел 4S 480 SL». Загальна кількість каністр - 69 шт.;

32. 2 паперові коробки без написів та етикеток, при відкритті коробок встановлено, що в них знаходяться пластикові каністри з невідомою речовиною. На поверхні каністр наклеєна етикетка з назвою препарату - «Круізер 350 FS t.k.c.». Загальна кількість каністр - 7 шт.;

33. 14 паперових коробок без написів та етикеток, при відкритті коробок встановлено, що в них знаходяться пластикові каністри з невідомою речовиною. На поверхні каністр наклеєна етикетка з назвою препарату - «Дан - S, К.Е.». Загальна кількість каністр -57 шт.;

34. Пластикові каністри з невідомою речовиною, на поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату «Галера 334 в.р.». Загальна кількість каністр - 19 шт.;

35. Пластикові каністри з невідомою речовиною, на поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату «Лонтрел 300». Загальна кількість каністр - 11 шт.;

36. Пластикова каністра з невідомою речовиною, на поверхні каністри наклеєна етикетка з назвою препарату «Альфа-Тебузол». Загальна кількість каністр - 1 шт.;

37. Пластикові каністри з невідомою речовиною, на поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату «Тілт 250 ЕС». Загальна кількість каністр - 3 шт.;

38. Пластикові каністри з невідомою речовиною, на поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату «Майстер Пауер 57.5 ОD». Загальна кількість каністр - 2 шт.;

39. Поліетиленові пакети з невідомою речовиною, без написів та наклейок. Загальна кількість пакетів - 8 шт.;

40. Пластикові каністри з невідомою речовиною, на поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату «Девіденд Стар 036 FS». Загальна кількість каністр - 2 шт.;

41. Пластикова каністра з невідомою речовиною, на поверхні каністри наклеєна етикетка з назвою препарату «Прімівіт». Загальна кількість каністр - 1 шт.;

42. Пластикова каністра з невідомою речовиною, на поверхні каністри наклеєна етикетка з назвою препарату «Байпас». Загальна кількість каністр - 1 шт.;

43. Пластикові каністри з невідомою речовиною, на поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату «Lemon Base». Загальна кількість каністр - 2 шт.;

44. Мірний стакан об`ємом 1 літр, зовнішня та внутрішня поверхня стакана покрита речовиною червоного кольору;

45. Металева банка чорного кольору об`ємом 10 л з невідомою речовиною, на поверхні банки наклеєна етикетка з назвою препарату «Фосвіт»;

46. Пластикова каністра з невідомою речовиною, на поверхні каністри наклеєна етикетка з назвою препарату «Пантера 4% К.Е.». Загальна кількість каністр - 1 шт.;

47. Мірні пластикові стаканчики в кількості - 68 шт.;

48. 4 паперові коробки без написів та етикеток, при відкритті коробок встановлено, що в них знаходяться пластикові каністри з невідомою речовиною. На поверхні каністр наклеєна етикетка з назвою препарату - «Фенікс». Загальна кількість каністр - 17 шт.;

49. Пластикові каністри з невідомою речовиною, на поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату «Амінопелік 600 SL». Загальна кількість каністр - 9 шт.;

50. Пластикові каністри з невідомою речовиною, на поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату «Ріфос». Загальна кількість каністр - 6 шт.;

51. Пластикова каністра з невідомою речовиною, на поверхні каністри наклеєна етикетка з назвою препарату «Поліград». Загальна кількість каністр - 1 шт.;

52. Пластикова каністра з невідомою речовиною, на поверхні каністри наклеєна етикетка з назвою препарату «МЕТОLАТ». Загальна кількість каністр - 1 шт.;

53. Пластикова каністра з невідомою речовиною, на поверхні каністри наклеєна етикетка з назвою препарату «Регалон - S». Загальна кількість каністр - 1 шт.;

54. Пластикові каністри з невідомою речовиною, на поверхні каністр наклеєні етикетки з назвою препарату «Примекстра Голд». Загальна кількість каністр - 5 шт.;

55. Пластикові каністри об`ємом по 20 л з невідомою речовиною, на поверхні каністр відсутні написи та наклейки. Загальна кількість каністр - 11 шт.;

56. Пластикові каністри об`ємом по 5 л з невідомою речовиною, на поверхні каністр відсутні написи та наклейки. Загальна кількість каністр - 4 шт.;

57. Пластикові каністри білого кольору з невідомою речовиною, на поверхні каністр відсутні написи та наклейки. Загальна кількість каністр - 5 шт.;

58. Пластикова каністра, циліндричної форми, з невідомою речовиною, на поверхні каністри відсутні написи та наклейки. Загальна кількість каністр - 1 шт.;

59. Пластикові каністри з невідомою речовиною, на поверхні каністр відсутні написи та наклейки. Загальна кількість каністр - 2 шт.;

60. Листки з самоклейкими наліпками з написом « DU PONT». Загальна кількість листків - 2 шт.

61. Наклейки (етикетки) ТМ « DU PONT» - 17 шт.;

62. Наклейки (етикетки) ТМ « DU PONT» препарату «Гранстар Про» - 2 шт.;

63. Наклейки (етикетки) ТМ «Syngenta» препарату «Реглон Супер» - 6 шт.;

64. Наклейка (етикетка) ТМ «ВАSF» препарату «Фастак» - 1 шт.;

65. Наклейки (етикетки) ТМ «ВАYER» препарату «Престиж» - 2 шт.;

66. Наклейка (етикетка) препарату «Раксіл ультра» - 1 шт.;

67. Липка стрічка «Скотч» з нанесеним по всій довжині маркуванням ТМ « DU PONT» - 2 шт.;

68. Акцизні марки ТМ « DU PONT»- 47 шт.;

69. Фольга для пакування горловин каністр - 1 рулон та 1 лист;

70. Кришки від каністр - 6 шт.;

71. Документація на 23 арк.;

72. Пластикові банки з невідомою речовиною, на поверхні банок наклеєні етикетки з назвою препарату «Стробі». Загальна кількість банок - 3 шт.;

73. Пластикові банки з невідомою речовиною, на поверхні банок наклеєні етикетки з назвою препарату «Ламадор». Загальна кількість банок - 2 шт.;

74. Пластикові банки з невідомою речовиною, на поверхні банок наклеєні етикетки з назвою препарату «Раксіл Ультра 120 FS». Загальна кількість банок - 2 шт.;

75. Паперова коробка з невідомою речовиною, на поверхні коробки наклеєна етикетка з назвою препарату - «Ридоміл Голд МЦ» - 1 шт.;

76. Пластикова бочка з невідомою речовиною, без написів та маркування - 1 шт.

Позивач ОСОБА_1 вказує у позові, що він постійно наголошував «правоохоронцям», що в силу хімічних властивостей добрива потребують спеціальних умов зберігання (температура, вологість).

ОСОБА_1 посилається, що подавав заяву від 05.01.2016 року на ім?я слідчого, в якій позивач просив для запобігання пошкодження добрив перемістити їх у приміщення з температурним режимом вище 0 градусів цельсія або ж передати їх позивачу на відповідальне зберігання.

15.01.2016 року оперуповноваженим ВКЗЕ УСБУ в Черкаській області Поліщуком Д.О. за актом прийому-передачі речових доказів всі вилучені раніше добрива були передані на відповідальне зберігання фізичній особі ОСОБА_6 та перевезені в окреме звичайне цегельне приміщення, вхід до якого було опечатано бирками та печатками працівників поліції.

Позивач вказує, що він продовжував прохати «правоохоронців» передати йому добрива на відповідальне зберігання, тому й звертався з цього приводу до слідчого судді про їх повернення ОСОБА_1 .

Ухвалами від 21.07.2016 року по справі № 711/6224/16-к та від 02.11.2016 року по справі № 711/8936/16-к слідчими суддями Придніпровського районного суду м. Черкаси було чітко зафіксовано у прийнятих ухвалах суду, що у разі знищення чи втрати добрив, саме правоохоронні органи будуть зобов`язані відшкодувати фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 понесені збитки.

Як виявилось згодом, всі добрива при невідомих позивачу ОСОБА_1 обставинах кудись просто зникли з опечатаного «правоохоронцями» приміщення, з приводу чого до теперішнього часу слідчим Уманського РВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області розслідується кримінальне провадження № 0000068 від 10.02.2016 року за ч.1 ст. 388 КК України, яке було порушено по факту викрадення, але результати розслідування з 2016 року по даний час відсутні. Винні особи не встановлені, відповідальності ніхто не поніс.

Згідно протоколу огляду місця події від 10.02.2016 року, який було проведено в рамках розслідування вищевказаного кримінального провадження слідчим Уманського РВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області, чітко виявлено та встановлено очевидну невідповідність по кількості та вмісту наявних на момент огляду товарно-матеріальних цінностей, тим добривам, які були вилучені у ОСОБА_1 під час обшуку 12.11.2015 року, та відповідно знаходились на відповідальному зберіганні у фізичної особи ОСОБА_6 .

27.12.2016 року слідчим управлінням ГУНП в Черкаській області надумане кримінальне провадження № 0000407 за ч. 3 ст.190 КК України врешті було закрито, на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КК України, за відсутністю складу злочину. Копію постанови слідчий позивачу ОСОБА_1 не надав, однак письмово повідомив, що долю вилучених по даному кримінальному провадженню речових доказів, в тому числі й добрив, вирішив відповідно до вимог ст.100 КПК України.

ОСОБА_1 неодноразово звертався зі скаргами на бездіяльність слідчого у вигляді неповернення речових доказів добрив і до керівництва поліції та прокуратури, і до слідчого судді, але на свої звернення він не отримав повернення вилучених у нього товарно матеріальних цінностей працівниками, які проводили оперативно - розшукову діяльність.

Лише листом від 26.07.2017 року № 7802/24/15-2017 слідчий дозволив фізичній особі ОСОБА_6 повернути за актом прийому-передачі добрива їх власнику позивачу ОСОБА_1 . Однак, прибувши 03.08.2017 року до приміщення, де зберігались добрива, та зірвавши печатки «правоохоронців», позивачем ОСОБА_1 було виявлено, що добрива повністю відсутні. Натомість у різних пластикових каністрах без будь-яких етикеток чи розпізнавальних знаків була налита звичайна вода без запаху та кольору, що підтверджується актом прийому - передачі від 03.08.2017 року.

Навіть наявна кількість каністр була значно меншою від вилучених під час обшуку 12.11.2015 року та подальшого акту прийому - передачі речових доказів на відповідальне зберігання від 15.01.2016 року, складеного між оперуповноваженим ВКЗЕ УСБУ в Черкаській області ОСОБА_2 та фізичною особою ОСОБА_6 .

Більше того, порівнюючи вказані протокол обшуку, акт прийому передачі на відповідальне зберігання, та відомості з протоколу огляду місця події, наявні незрозумілі каністри/ємкості відрізняються назвами та своїм об`ємом, що свідчить про злочинну підміну товарно матеріальних цінностей після їх передачі на відповідальне зберігання, вказує позивач ОСОБА_1 . Отже, з вини «правоохоронців», які не забезпечили належне зберігання вилучених ними ж по кримінальному провадженню добрив, вони всі просто зникли, зазначає у позові позивач.

Такими спільними діяннями (діями і бездіяльністю) співробітників та посадових осіб УСБУ в Черкаській області та ГУНП в Черкаській області фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 завдано матеріальних збитків, як мінімум на вартість добрив в сумі 314192,72 грн.

Позивач зазначає, що він не має можливості надати суду як постанови від 27.12.2016 року слідчого СУ ГУНП в Черкаській області про закриття кримінального провадження № 0000407 за ч. 3 ст. 190 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, так інші вказані у позовній заяві процесуальні документи з даного кримінального провадження, оскільки відповідно до положень ст. 222, ч. 5 ст. 284 КПК України йому ці документи не надаються навіть для ознайомлення, тому що ОСОБА_1 не є учасником кримінального провадження. Вказане підтверджується відповіддю на його заяву слідчому від 07.02.2017 року № 42, яку ОСОБА_1 отримано від слідчого 13.02.2017 року № 1808/24/15-17.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що до сьогодні майно йому не повернуто, а правові підстави для не повернення спірного майна або зволікання у його поверненні відсутні.

Представник позивача звернувся до УСБУ в Черкаській області, ГУНП України в Черкаській області та Прокуратури Черкаської області (як органу процесуального керівництва) з відповідним зверненням від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 щодо направлення на його адресу повідомлення про можливість відшкодування шкоди, завданої у ході розслідування вищевказаного кримінального провадження № 0000407 за ч. 3 ст. 190 КК України.

Управління Служби безпеки України в Черкаській області листом від 26.02.2018 року № 8/Ч-88/14 повідомило, що розгляд цього питання відноситься до повноваження органу, який здійснював досудове розслідування, у зазначених в запиті кримінальних провадженнях.

Прокуратура Черкаської області листом від 14.03.2018 року № 21-199 вих.18 повідомила лише про розслідування вищевказаного кримінального провадження № 0000068 від 10.02.2016 року за ч. 1 ст. 388 КК України.

ГУНП в Черкаській області листом від 23.02.2018 року № 24/7-12аз, копію якого йому було направлено лише в кінці вересня 2018 року, тобто понад сім місяців, повідомило, що в ході здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні слідчими СУ ГУНП в Черкаській області, засоби захисту рослин не вилучались та не зберігались.

Отже, «відповідальних» посадових осіб, вважають «правоохоронці» немає, оскільки протягом тривалого часу та постійних переписок з відповідачами, позивач не має можливості захистити свої права та порушене право власності .

У зв`язку з вищевикладеним, позивач ОСОБА_1 просив суд визнати незаконною бездіяльність Управління Служби безпеки в Черкаській області ( ), Головного управління Національної поліції в Черкаській області (код ) та Прокуратури Черкаської області (код ), яка виразилась у неповерненні йому вилучених у нього по кримінальному провадженню № 0000407 від 28.09.2015 року за ч. 3 ст. 190 КК України під час обшуку 12.11.2015 року засобів захисту рослин, та не відшкодуванні їх вартості в сумі 314192,72 грн. Стягнути за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України () на його користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 314192,72 грн. та моральної шкоди кошти в сумі 100000 грн.

01.03.2019 року представник позивача адвокат Чубин О.М. подав заяву суду про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України () на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 314192,72 грн. та моральної шкоди кошти в сумі 100000 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2020 року в позовних вимогах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Черкаській області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвокат Чубин О.М. оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що районним судом порушено норми процесуального та матеріального права. Суд першої інстанції проігнорував пропозицію достовірно з`ясувати інформацію про хід та результати розслідування кримінальних проваджень № 0000407 від 28.09.2015 року за ч. 3 ст. 190 КК України та № 0000068 від 10.02.2016 року за ч. 1 ст. 388 КК України, хоча відповідачі мотивували свої заперечення саме фактом їх розслідування на даний час і не постановленням кінцевого рішення у справах.

В апеляційній скарзі скаржник посилається, що сам факт зникнення добрив, при обов`язку правоохоронного органу їх зберегти, є достатньою підставою для висновку про вину в цьому правоохоронного органу в силу закону. Таким чином, судом першої інстанції не було всебічно, повно та об`єктивно з`ясовано всі істотні обставини даної справи, що мали значення для правосудного вирішення її у точній відповідності із вимогами закону.

Скаржник вказує, що сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в Порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В апеляційній скарзі зазначається, що у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу, вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. Однак, відповідачами проігноровано та не виконано вимоги закону, на що суд належної уваги не звернув, безпідставно відмовивши у задоволенні законних вимог позивача.

Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11. 2012 року, визначено, що не дозволена передача вилучених речей стороннім фізичним особам. Отже, посадові особи, які проводили розслідування та оперативно розшукові дії в порушення вимог, встановлених чинним законодавством, не мали права передавати на зберігання ОСОБА_6 товарно - матеріальні цінності, які вилучено та визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. Таке зберігання речових доказів передбачено виключно у спеціальних приміщеннях слідчого органу, чи при необхідності, як в даному випадку мало місце, коли необхідно спеціальні умови зберігання для мінеральних добрив, то зберігати слід у державних спеціалізованих експертних установах.

Скаржник посилається на п. 7, п. 26 Порядку зберігання речових доказів, яким передбачено зберігання речових доказів разом з матеріалами кримінального провадження, а в разі, якщо такі не можуть зберігатися разом з матеріалами кримінального провадження, то зберігаються у спеціалізованих приміщеннях органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, що обладнані сейфами ( металевими шафами), стелажами, оббитими металом дверима, гратами на вікнах, охороною та протипожежною сигналізацією.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що відповідно до вимог закону передбачено, що у випадках, коли майно було знищено, втрачено або пошкоджено під час знаходження у розпорядженні органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури чи суду, з вимогою про відшкодування вартості майна громадянин має право звернутися до цих органів.

За таких обставин, коли підтверджено факт зникнення речових доказів, які перебували у розпорядженні органу розслідування, при обов`язку правоохоронних органів їх зберігати, є достатньо підстав для висновку про вину органу досудового розслідування, який не повернув вчасно речові докази відповідно до вимог кримінально процесуального закону.

Скаржник зазначає, що не погоджується із висновком суду щодо дотримання норм процесуального закону при вилучені, переміщені та передачі на зберігання сторонній особі мінеральних добрив, що, на думку скаржника, протирічить нормам закону, якими регламентується порядок проведення таких процесуальних дій.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Чубин О.М. в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.01.2020 року по справі № 711/11139/18 та ухвалити нове, яким стягнути за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України () на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 314192,72 грн. та моральної шкоди в сумі 100000 грн.

11 березня 2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача - представника прокуратури Черкаської області Архипенко В.

У відзиві прокуратури зазначається, що доводи апеляційної скарги позивача є безпідставними, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.01.2020 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Представник прокуратури Архипенко В. звертає увагу, що предметом позову у даній справі є відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Факт заподіяння шкоди доводить позивач, який повинен у підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми, тощо. У даному випадку, вважає представник прокуратури, позивач не обґрунтував та не надав доказів понесення ним моральних страждань, а також вжиття заходів для нормалізації життя, які були б підставою для визначення розміру моральної шкоди.

В обґрунтування відзиву також зазначається, що право на відшкодування шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.

Судом вирішено всі питання, які входять до предмета доказування у даній справі, з`ясовано факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

У відзиві представник прокуратури Черкаської області В.Архипенко просить залишити апеляційну скаргу представника фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.01.2020 року у справі № 711/11139/18 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

16.03.2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ГУНП в Черкаській області Желєзняк Ю.В.

В обґрунтування даного відзиву зазначається, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено докази та враховано, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння матеріальної та моральної шкоди, в результаті чого суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому вірно вирішив справу по суті, у зв`язку з чим ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Представник ГУНП в Черкаській області Желєзняк Ю.В. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.01.2020 року залишити без змін.

17 березня 2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду від начальника Управління Служби безпеки України в Черкаській області - Погасія Ю. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві вказується, що в суді першої інстанції знайшли підтвердження обставини, які свідчать, що вилучення майна здійснено з дотриманням норм процесуального закону, місце його зберігання унеможливлювало доступ сторонніх осіб, майно було передано на відповідальне зберігання, вибір місця зберігання здійснювався з урахуванням об`єктивних факторів, які впливали на прийняття такого рішення, як то, громіздкість вилученого майна, його фізичні властивості, необхідність забезпечення певного температурного режиму. Майно втрачено внаслідок незаконного посягання невстановлених на даний час осіб, заходи його розшуку та притягнення до відповідальності винних вживаються. Докази на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру не наведено, не обґрунтовано з чого позивач виходив при визначенні розміру грошової суми, в яку було оцінено заподіяну шкоду, як її розмір співставляється з цією шкодою, не обґрунтовано причинно-наслідковий зв`язок з оскаржуваними діями чи бездіяльністю.

У відзиві начальник Управління Служби безпеки України в Черкаській області просить апеляційну скаргу представника фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.01.2020 року у даній справі залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, представників відповідача, які з?явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право : скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог позивачем, посилаючись, що позивачем не доведено вину відповідачів у заподіянні йому моральної та матеріальної шкоди, не надано жодних доказів на їх підтвердження, а вина відповідачів у незбереженні майна, суд вважає є необґрунтованою та передчасною.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає висновки суду помилковими, такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції не встановлено дійсні обставини справи, не дано належної оцінки наданим доказам, не правильно застосовано норми матеріального права, допущено порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, та ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню, згідно до вимог ст. 376 ЦПК України.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було встановлено, що згідно витягу з кримінального провадження № 000407 від 28.09.2015 року (том 1 а. с. 185), невстановлені особи протягом 2015 року на території Жашківського району Черкаської області, умисно, протиправно з корисливих мотивів, налагодили незаконне виробництво хімічних засобів захисту рослин під виглядом відомих брендів, тим самим шляхом обману здійснюють заволодіння чужим майном (грошовими коштами) вчинене у великих розмірах за ч. 3 ст.190 КК України. В вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 має статус свідка, підозра чи обвинувачення йому не пред`являлись, міра запобіжного заходу не обиралась.

Постановою слідчого СУ ГУ Національної поліції в Черкаській області капітана поліції Сербин О.В. за результатами досудового розслідування 27.12.2016 року на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження було закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення ( том 1 а.с.140-143).

Постановою першого заступника прокурора Черкаської області Начальника управління нагляду у кримінальному провадженні радника юстиції Павленка В.В. від 29 січня 2019 року скасовано постанову про закриття кримінального провадження від 27.12.2016 року № 000407 від 28.09.2015 року (том 1 а. с. 218-219) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, оскільки у ході досудового розслідування не встановлено та не перевірено слідчим шляхом поставщиків засобів захисту рослин, не встановлено та не допитано як свідків осіб, яким реалізовувалися засоби захисту рослин, зазначені одержувачами в товарно-транспортних накладних ТОВ «Нова Пошта».

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції у ході досудового розслідування 12.11.2015 року проведено обшук у приміщенні нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

За результатами обшуку вилучено хімічні засоби рослин, які передані під зберігальну розписку старшому інспектору поліції Уманського ВП ГУНП в Черкаській області Яровому В.П., та зберігалися у приміщенні боксу № 2 відділення ДАЇ з обслуговування Уманського району, за адресою : вул. Ленінградське шосе,12, м. Умань, Черкаська область.

До слідчого СУ ГУНП в Черкаській області Сербина О.В. 05.01.2016 року надійшла заява ОСОБА_1 про вирішення питання щодо забезпечення належних умов зберігання вказаних хімічних засобів захисту рослин, у зв`язку з чим 12.01.2016 року вказаним слідчим направлено доручення на ім`я начальника УСБ України в Черкаській області Бойка О.В. про вирішення питання щодо забезпечення належних умов зберігання вказаних хімічних засобів захисту рослин. В подальшому хімічні засоби захисту рослин перевезено до нежитлового господарського приміщення, розташованого на території ТОВ «Мел-Вей» за адресою : вул. Степківське шосе, 4, с. Собківка, Уманського району, Черкаської області.

Згідно акту прийому передачі від 15.01.2016 року передані оперуповноваженим УСБ України в Черкаській області Поліщук Д.С. на відповідальне зберігання працівнику ТОВ «Мел-Вей» ОСОБА_6 , яким складено відповідальну розписку від 15.01.2016 року щодо зобов`язання зазначені речові докази до вирішення справи по суті або прийняття слідчим рішення щодо речових доказів, в незмінному вигляді та належному стані, докладати усіх зусиль для недопущення погіршення технічного стану, не відчужувати та не передавати їх третім особам, за першою вимогою надати слідчому для огляду.

09.02. 2016 року оперуповноваженим УСБ України в Черкаській області Поліщуком Д.С. з метою перевірки належності зберігання вилучених хімічних засобів захисту рослин здійснено виїзд до ТОВ «Мел-Вей». Під час перевірки встановлено відсутність переданого на зберігання майна, у зв`язку з чим викликано працівників Уманського ВП ГУНП в Черкаській області.

Як вбачається із матеріалів справи 09 лютого 2016 року виявлено підміну каністр та відсутність частини речових доказів, тому слідчим відділом Уманського відділу поліції ГУНП України в Черкаській області зареєстровано кримінальне провадження за ст. 388 КК України № 0000068 від 10.02.2016 року (том 1 а. с. 186), згідно якого триває досудове слідство.

Із наявних матеріалів справи вбачається, що у підтвердження позовних вимог позивачем як доказ понесених матеріальних збитків на підтвердження суми 314192,72 грн. до позову долучено копії рахунків фактури та видаткові накладні ПП «Промінь» від 15.10.2014 року на 138086,46 грн. від 28.10.2014 року на 90013,68 грн., від 31.10.2014 року на 42295,34 грн. та від 03.11.2014 року на 43797,24 грн.

Також із матеріалів кримінальної справи, які витребувані та досліджені судом апеляційної інстанції за клопотанням представника позивача, встановлено, що органом досудового розслідування вилучено не лише речові докази, які зазначені позивачем у позовній заяві та в даній постанові, а й видаткові накладні та рахунки фактури в оригіналах, які також не повернуті позивачу, тому позивач був позбавлений можливості надати оригінали доказів для підтвердження вартості, вилученого майна.

Із протоколу обшуку від 12.11. 2015 року в м. Жашків вбачається, що під час проведення обшуку виявлено під № 2 видаткові ордера на товари на 2-х аркушах, під № 3 товарно транспортні накладні на 3 х аркушах та інші всього 6 назв та перераховані виявлені під час обшуку документи опечатано та вилучено до УСБ України в Черкаській області ( а. с. 131-132 т. 1 кримінального провадження ).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

В силу приписів статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із частиною 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв?язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Черкаській області, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування.

Відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що завданням поліції є, зокрема, надання поліцейських послуг у сферах охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

Згідно з приписами статті 3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про Національну поліцію" поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, згідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Приписами статті 7 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування.

Статтею 8 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Відповідно до частини 17 статті 3 КПК України слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, органу Державної кримінально-виконавчої служби України, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Засади кримінального провадження, передбачені Главою 2 КПК України, встановлюють, зокрема, верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, недоторканність права власності.

За змістом статті 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Згідно зі статтею 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України згідно ч. 4 статті 168 КПК України.

Відповідно до частини 2 статті 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно до пункту 27 Порядку № 1104 схоронність тимчасово вилученого майна до повернення майна власнику у зв?язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно, забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку.

Речові докази, за винятком документів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, повинні бути належним чином упаковані та опечатані. Спосіб упаковки повинен забезпечувати неможливість підміни або зміни вмісту без порушення її цілісності та схоронність вилучених (отриманих) речових доказів від пошкодження, псування, погіршення або втрати властивостей, завдяки яким вони мають доказове значення (пункт 3 Порядку № 1104).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1104 речові докази, крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку. Якщо через громіздкість чи з інших причин речові докази не можуть бути передані суду, вони зберігаються в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку, до набрання законної сили судовим рішенням, яким закінчується кримінальне провадження або вирішується спір про їх належність у порядку цивільного судочинства.

За змістом пунктів 5 і 6 Порядку № 1104 умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування.

У разі закриття слідчим, прокурором кримінального провадження питання про речові докази вирішується у відповідній постанові слідчого, прокурора.

Речові докази, в тому числі документи, які за своїми властивостями (габаритами, кількістю, вагою, об`ємом) не можуть зберігатися разом з матеріалами кримінального провадження, зберігаються у спеціальних приміщеннях органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, що обладнані сейфами (металевими шафами), стелажами, оббитими металом дверима, ґратами на вікнах, охоронною та протипожежною сигналізацією (далі - обладнані приміщення), крім матеріальних носіїв секретної інформації, які передаються в установленому законом порядку на зберігання до режимно-секретного відділу органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ. У разі відсутності обладнаного приміщення виділяються спеціальні сейфи (металеві шафи) достатнього розміру (пункт 7 Порядку № 1104).

Пунктом 8 Порядку № 1104 встановлено, що відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, який здійснює таке провадження. Відповідальною за зберігання речових доказів в обладнаному приміщенні чи спеціальному сейфі є посадова особа органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, що призначається наказом керівника такого органу або слідчого підрозділу відповідно до повноважень (далі - відповідальна особа). Згідно із зазначеним наказом з числа посадових осіб органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, призначається також особа, яка заміщує відповідальну особу в разі її відпустки, відрядження чи тривалої відсутності з інших причин, та особа, в якої на відповідальному зберіганні знаходиться дублікат ключів від обладнаного приміщення чи спеціального сейфа.

Згідно з пунктом 12 Порядку № 1104 передача на зберігання речових доказів, які за своїми властивостями повинні зберігатися в обладнаному приміщенні чи спеціальному сейфі, здійснюється відразу після їх взяття на облік у книзі обліку.

Відповідно до частини 1 статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Отже, з аналізу вище вказаних вимог чинного законодавства, слід дійти висновку про обов?язок органу, який вилучив майно, належно його зберігати та негайно повернути прямо передбачений чинним законодавством.

З урахуванням зазначених приписів та встановлених у справі обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими особами відповідає держава, яка набуває та здійснює свої права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законодавством.

Таким чином, Головне управління Національної поліції в Черкаській області є особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану неповерненням вилученого в якості речового доказу майна ( мінеральних добрив).

За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У частинах 1, 2 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та, зокрема, Перший протокол до неї.

За змістом статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити у дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном, відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

При цьому, згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У статті 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, диспозитивність, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є одними з основних засад судочинства, закріпленими у статті 124 Конституції України, статтях 2, 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України.

Принцип диспозитивності передбачає, зокрема, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи та в межах заявлених вимог і на підставі доказів, а збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України (ст. 13 ЦПК України).

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України .

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно ст.76 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи при розгляді справи в суді першої інстанції судом було встановлено, що згідно ухвал від 21.07.2016 року по справі № 711/6224/16-к та від 02.11.2016 року по справі № 711/8936/16-к слідчими суддями Придніпровського районного суду м. Черкаси було вказано, що у разі знищення чи втрати добрив, саме правоохоронні органи будуть зобов`язані відшкодувати фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 збитки, що передбачено вимогами закону, на що вірно послався суддя слідчий.

В подальшому, як вбачається з матеріалів справи, всі добрива при невідомих позивачу ОСОБА_1 обставинах, кудись просто зникли з опечатаного «правоохоронцями» приміщення, з приводу чого до сьогоднішнього часу слідчим Уманського РВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області розслідується кримінальне провадження № 0000068 від 10.02.2016 року за ч.1 ст. 388 КК України.

Разом з тим, понад чотири роки розслідування не дали результатів, оскільки винні особи не встановлені, та не притягнуті до відповідальності, а позивач ОСОБА_1 не отримав ні в натурі свого майна, яке згідно постанови слідчого підлягало поверненню, ні грошової вартості зниклого майна, яке є речовим доказом, та відповідальні особи зобов`язані були належним чином зберігати, але неналежно виконували свої обов`язки, що призвело до зникнення речових доказів, які підлягали поверненню ОСОБА_1 .

Протоколом огляду місця події від 10.02.2016 року, який було проведено в рамках розслідування вищевказаного кримінального провадження слідчим Уманського РВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області, дійсно виявлено та встановлено очевидну невідповідність по кількості та вмісту наявних на момент огляду товарно-матеріальних цінностей тим добривам, які були вилучені у ОСОБА_1 під час обшуку 12.11.2015 року та відповідно знаходились на відповідальному зберіганні у фізичної особи ОСОБА_6 .

27.12.2016 року слідчим управлінням ГУНП в Черкаській області кримінальне провадження № 0000407 за ч. 3 ст. 190 КК України було закрите, на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КК України, за відсутністю складу злочину, в межах даного кримінального провадження якого були вилучені зазначені вище добрива у фізичної особи підприємця ОСОБА_1

26.07.2017 року листом № 7802/24/15-2017 слідчий дозволив фізичній особі ОСОБА_6 повернути за актом прийому-передачі добрива їх власнику позивачу фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 .

В подальшому, з матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, прибувши 03.08.2017 року до приміщення, де зберігались добрива, та зірвавши печатки «правоохоронців», було виявлено, що добрива повністю відсутні. Натомість у різних пластикових каністрах без будь-яких етикеток чи розпізнавальних знаків була налита звичайна вода без запаху та кольору, що підтверджується актом прийому - передачі від 03.08.2017 року.Крім того, наявна кількість каністр була значно меншою від вилучених під час обшуку 12.11.2015 року та подальшого акту прийому - передачі речових доказів на відповідальне зберігання від 15.01.2016 року, складеного між оперуповноваженим ВКЗЕ УСБУ в Черкаській області ОСОБА_2 та фізичною особою ОСОБА_6 .

Також в підтвердження позовних вимог позивачем ОСОБА_1 зазначено, що, порівнюючи вказані протокол обшуку, акт прийому передачі на відповідальне зберігання та відомості з протоколу огляду місця події наявні незрозумілі каністри/ємкості відрізняються назвами та своїм об`ємом, що свідчить про злочинну підміну товарно матеріальних цінностей після їх передачі на відповідальне зберігання.

Таким чином, з вини правоохоронних органів, які не забезпечили належне зберігання вилучених ними ж по кримінальному провадженню добрив, вони всі просто зникли, їх викрали.

Позивач ОСОБА_1 посилається, що такими спільними діяннями (діями і бездіяльністю) співробітників та посадових осіб УСБУ в Черкаській області та ГУНП в Черкаській області фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 завдано матеріальних збитків, як мінімум на вартість добрив в сумі 314192,72 грн., що підтверджено ним наявними копіями квитанцій, які також були вилучені під час обшуку працівниками оперативно розшукової діяльності та передані слідчому, який займався розслідуванням кримінального провадження.

Що стосується визначеної суми позивачем ОСОБА_1 завданих матеріальних збитків, то колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе звернути увагу на наступне.

Під час розгляду апеляційним судом апеляційної скарги представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Чубина О.М. на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2020 року, представником позивача Чубином О.М. надано висновок експерта 8/707 від 08.10.2020 року, оскільки в межах кримінального провадження № 0000068 від 10.02.2016 року за ч. 1 ст. 388 КК України була призначена судова товарознавча експертиза вартості, вилучених 12.11.2015 року правоохоронцями під час обшуку у фізичної особи підприємця ОСОБА_1 засобів захисту рослин (добрив).

Згідно вище зазначеного висновку експерта, наявних у справі видаткових накладних та загальнодоступних рекламних оголошень в мережі інтернет, визначено приблизну мінімальну вартість вилучених і згодом зниклих добрив, яка є в рази більшою, ніж зазначена в ціні вартість мінеральних добрив у позові позивачем.

Однак, апеляційним судом не може бути прийнято до уваги вказаний висновок експертизи, оскільки експертиза призначена не у даній цивільній справі, а під час розслідування кримінального провадження, де продовжується розслідування, та суд апеляційної інстанції не має підстав вийти за межі заявлених позовних вимог, збільшивши розмір відшкодування, оскільки відсутні правові підстави для збільшення позовних вимог, які не вправі заявити позивача під час перегляду справи апеляційним судом.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що визначена позивачем ОСОБА_1 матеріальна сума, завданих збитків правоохоронцями під час проведення розслідування не є завищеною та такою, яка б суперечила наявним в матеріалах справи доказам та встановленим обставинам справи судом апеляційної інстанції.

За встановлених обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не врахував наведені норми законодавства, не дослідив належним чином матеріали справи та наявні у ній докази, не надав належної оцінки тому факту, що позивач внаслідок дій (бездіяльності) та порушення приписів Порядку № 1104 посадовою особою ГУНП в Черкаській області внаслідок вилучення добрив, позбавлений можливості отримати це майно у повному обсязі на законних підставах, оскільки кримінальне провадження № 0000407 за ч. 3 ст.190 КК України було закрито.

Отже, слід дійти висновку, щоу зв`язку з цим позивачу ОСОБА_1 заподіяно матеріальної шкоди у розмірі вартості добрив, відповідальним за яку є Головне управління Національної поліції в Черкаській області, оскільки згідно п. 8 Порядку № 1104, відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, який здійснює таке провадження.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011року у справі "Рисовський проти України" (заява N 29979/04) було сформульовано висновки, відповідно до яких Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер?їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер?їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119). Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі", п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само).

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе звернути увагу, що майно (добрива), яке було вилучене у позивача ОСОБА_1 , на даний час в належному стані, у відповідності до кількості та якості не повернуто власникові, а правові підстави для не повернення спірного майна або зволікання у його поверненні відсутні, а тому визначений законом обов`язок повернути майно не виконаний, і державою Україна у спірних правовідносинах не надано жодних гарантій повернення майна, не встановлено строку повернення такого майна, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з Державного бюджету України заподіяних позивачу збитків.

Так як зазначалося вище, та встановлено колегією суддів апеляційного суду, оскільки згідно даних висновку експерта № 8/707 від 08.10.2020 року вартість, вилучених 12.11.2015 року правоохоронцями під час обшуку у фізичної особи підприємця ОСОБА_1 засобів захисту рослин (добрив) є значно вищою, за заявлену позивачем суму, визначена позивачем сума не є завищеною та такою, яка б суперечила наявним в матеріалах справи доказам та встановленим обставинам справи судом апеляційної інстанції, то, враховуючи вище викладені обставини справи, норми матеріального права, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_1 у розмірі 314192,72 грн. шляхом стягнення за рахунок Державного бюджету України безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Стаття 1 Протоколу 1 Конвенції, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати деяких необхідних заходів, спрямованих на захист права власності (справа "Броньовський проти Польщі", заява № 31443/96, п. 143).

У кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (справи "Новоселецький проти України", "Совтрансавто проти України", "Суханов та Ільченко проти України").

Колегія суддів апеляційного суду акцентує увагу на тому, що обставини, встановлені у цій справі, достовірно та беззаперечно свідчать, що неповернення слідчим органом майна, вилученого у ФОП ОСОБА_1 , накладає на останнього непропорційність та непомірний тягар у відновленні свого майнового права.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з?ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння чи заподіювана, наявність причинного зв?язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином суд повинен з?ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, тому обов`язковими умовами відшкодування шкоди є неправомірність дій відповідного органу та наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та завданою шкодою.

Пунктом 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власного ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання, та у зв`язку з чим поніс позивач, і чим обґрунтовується розмір компенсації моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Моральну шкоду, зважаючи на її суть, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, враховуючи саме обставини справи та поведінку сторін.

Апеляційний суд, звертає увагу щодо визначення розміру моральної шкоди, та вважає за важливе відзначити, що, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, колегія суддів враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач ОСОБА_1 , характер немайнових втрат, їх тривалість, оскільки понад чотири роки позивач змушений звертатися до правоохоронних органів та судів щодо захисту свого права власності, зокрема, враховано тяжкість вимушених змін у його житті у зв`язку з вилученням власного майна (добрив) тому, колегія суддів апеляційного суду, приймаючи до уваги також довго триваючий процес щодо повернення майна та вартості заподіяної матеріальної шкоди, вважає справедливим розмір відшкодування моральної шкоди заявлений позивачем ОСОБА_1 у розмірі 100 000 грн.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах- учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»),

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Чубина О.М. підлягає задоволенню, оскільки доводи апеляційної інстанції є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, спростовують висновки суду першої інстанції, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу задоволено, за результатами розгляду якої позовні вимоги позивача задоволено, то перерозподілу підлягають судові витрати, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Отже, стягненню з відповідача Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягають судові витрати пропорційно до задоволених вимог за сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 4141 грн.92 коп. та 6 212 грн. 89 коп. за подання апеляційної скарги, а всього 10354 грн. 81 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376 , 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Чубина Олексія Миколайовича - задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2020 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Черкаській області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури скасувати, прийняти нову постанову.

Позовні вимоги фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України () на користь ФОП ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 314 192,72 грн. та моральної шкоди в сумі 100000 грн.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області судовий збір на користь держави в розмірі 10354 грн. 81 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 8 лютого 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді О.В. Карпенко

Л.І. Василенко