Справа № 301/1544/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" жовтня 2020 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області

В особі головуючого судді - Марковича І.І.

при секретарі Чийпеш А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Іршава цивільну справу за позовом адвоката Гангур Михайла Івановича в інтересах ОСОБА_1 до Лисичівської сільської ради Іршавського району про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача адвокат Ганнур М.І. звернувся в інтересах ОСОБА_1 до суду 28.07.2020 року з позовом до Лисичівської сільської ради Іршавського району про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. Свої вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва на право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позивач звернулася до Лисичівської сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за адресою знаходження житла, у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням 15 сесії 6 скликання сільської ради такий дозвіл було їй надано.

Після виготовлення технічної документації, 24.10.2019 позивач звернулася до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою. 16.01.2020 постійною земельною комісією відповідача було складено акт обстеження меж земельної ділянки домогосподарства в с.Лисичово №176. Висновками цього акту було вирішено винести його на розгляд чергової сесії сільської ради і рекомендувати повернути технічну документацію на доопрацювання. 14 лютого 2020 року на позачерговій 23 сесії 7 скликання Лисичівської сільської ради було прийняте рішення, яким позивачу повернуто на доопрацювання технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Вважає дане рішення прийнятим без достатніх правових підстав, необгрунтовано та упереджено, а відтак підлягає визнанню протиправним та скасуванню, як таке, що порушує право позивача на приватизацію землі.

Представник позивача адвокат Гангур М.І. в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Представник відповідача Лисичівської сільської ради в судове засідання не з`явився, а тому розгляд справи відбувся на підставі ст. 223 ЦПК у його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити .

У судовому засіданні належними доказами встановлено, що згідно свідоцтва на право на спадщину за заповітом від 27.02.2010 посвідченого державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори Плетньовою Л.М. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №25612755 від 18.03.2010 ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

З метою реалізації свого права на безоплатну приватизацію земельної ділянки, передбаченого ст.116 ЗК України позивач звернулася до Лисичівської сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за адресою знаходження житла, у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням 15 сесії 6 скликання сільської ради такий дозвіл було їй надано.

Після виготовлення технічної документації, 24.10.2019 позивач звернулася до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою. 16.01.2020 постійною земельною комісією відповідача було складено акт обстеження меж земельної ділянки домогосподарства в с.Лисичово №176.Висновками цього акту було вирішено винести його на розгляд чергової сесії сільської ради і рекомендувати повернути технічну документацію на доопрацювання. 14 лютого 2020 року на позачерговій 23 сесії 7 скликання Лисичівської сільської ради було прийняте рішення, яким позивачу повернуто на доопрацювання технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Обґрунтуванням поверненню на доопрацювання технічної документації є нібито порушення положень ст. 60 та 61 ЗК України. Дані статті регулюють встановлення прибережних захисних смуг вздовж річок, озер та інших водойм, а також обмеження у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг уздовж річок, навколо водойм та на островах.

Однак, у рішенні жодним чином не конкретизовано в чому саме полягає порушення даних статей та не вказано недоліків, котрі потрібно усунути в ході доопрацювання технічної документації і строк їх усунення, що є грубим порушенням ч.8 ст. 186-1 ЗК України, згідно положень якої у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Крім цього, частина 9 ст. 118 ЗК України не передбачає такої підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою як його невідповідність ст.60 та ст.61 ЗК України, а встановлює обов`язок відповідного органу місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання, затвердити такий проект та надати земельну ділянку у власність.

Крім того, прибережна захисна смуга потічка, який протікає поряд із спірною земельною ділянкою, окремим проектом землеустрою, як того вимагає абзац 2 ч.3 ст.60 ЗК України та ч.7 ст.88 Водного Кодексу України, на момент прийняття оскаржуваного рішення встановлена не була.

Про це свідчить та обставина, що у відповідь на адвокатський запит від 16 червня 2020 року, в якому запитувалась інформація стосовно окремого проекту землеустрою прибережної захисної смуги, відповідної інформації Відповідачем надано не було.

Підтвердженням факту упередженого ставлення до Позивача з боку сільської ради може слугувати й те, що відповідно до витягу з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, ОСОБА_2 було виділено у приватну власність земельну ділянку, що розташована біля цього ж водного об`єкта.

Аналогічні рішення сесією сільської ради було ухвалено і щодо земельних ділянок м сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вказані землі мають аналогічний правовий статус ділянці позивача, оскільки розташовані біля того ж самого потічка.

Крім зазначеного, ані у ст.61 ЗК України, ані у ст.89 ВК України, котрі встановлюють обмеження у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг уздовж річок, навколо водойм та на островах, немає заборон на використання таких земель для будівництва та обслуговування житлових будинків.

Отже, позивачем було виконано всі умови, визначені законом для прийняття відповідачем рішення про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність.

Згідно зі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 1 ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Приписи ч.10, 11 ст. 118 ЗК України встановлюють, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу.

Керуючись ст. ст. 4,12,19,83, 175,177,184, 259, 263, 265, 268 ЦПК України та ст.ст. 16 ЦК України, ст.ст. 118, 155 ЗК України, суд,-

Р І Ш И В :

Позов задовольнити .

Визнати протиправним та скасувати рішення позачергової 23 сесії скликання Лисичівської сільської ради Іршавського району від 14.02.2020 «Про затвердження акту земельної комісії».

Зобов`язати Лисичівську сільську раду Іршавського району затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та надати земельну ділянку розміром 0,1752 га у приватну власність ОСОБА_1 .

Стягнути з Лисичівської сільської ради на користь ОСОБА_1 840,40 гривень судового збору та 12000 гривень витрат на оплату послуг адвоката.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя : І. І. Маркович