Ухвала

12 березня 2020 року

м. Київ

справа № 241/1153/17-ц

провадження № 61-44999св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - Маріупольська місцева прокуратура № 1, яка діє в інтересах держави,

відповідачі: Мелекінська сільська рада Мангушського району Донецької області, ОСОБА_1 ,

треті особи: відділ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Мангушському районі Донецької області, національний природний парк «Меотида»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області

від 19 квітня 2018 року у складі судді Шишиліна О. Г. та постанову Апеляційного суду Донецької області від 16 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Лопатіної М. Ю., Биліни Т. І., Принцевської В. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року Маріупольська місцева прокуратура № 1, яка діяла в інтересах держави, звернулася до суду з позовом Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області, ОСОБА_1 , треті особи: відділ у Мангушському районі Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Мангушському районі Донецької області (далі - відділ у Мангушському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області), національний природний парк «Меотида», про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, зобов`язання повернути земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що прокуратурою за результатами вивчення матеріалів кримінального провадження № 0000010 було встановлено ряд порушень вимог земельного та водного законодавства

під час відведення у власність земельних ділянок, розташованих на території с. Білосарайська Коса Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області. Зокрема, земельна ділянка, загальною площею 0,1000 га, у

АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:000:2599, яка рішенням Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області від 29 грудня 2009 року № 5/32-1992 була передана ОСОБА_1 у власність, розташована у прибережній захисній смузі та водоохоронній зоні Азовського моря, а також на території національного природного парку «Меотида».

З урахуванням викладеного, Маріупольська місцева прокуратура № 1 просила суд: визнати незаконним та скасувати рішення Мелекінської сільської ради Мангушського (Першотравневого) району Донецької області від 29 грудня 2009 року № 5/32-1992 «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачу її у власність громадянину ОСОБА_1 »; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ № 412753, виданий на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрований 06 квітня 2010 року за № 70 та зобов`язати ОСОБА_1 повернути вказану земельну ділянку її власнику Мелекінській сільській раді Мангушського району Донецької області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області

від 19 квітня 2018 року позов Маріупольської місцевої прокуратури № 1, яка діяла в інтересах держави, задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Мелекінської сільської ради Мангушського (Першотравневого) району Донецької області від 29 грудня 2009 року № 5/32-1992 «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачу її у власність громадянину ОСОБА_1 ».

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ №412753, виданий на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрований 06 квітня 2010 року, № 70.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, загальною площею 0,1000 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:000:2599 територіальній громаді Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна земельна ділянка розташована у межах прибережної захисної смуги Азовського моря, а надання у приватну власність земельних ділянок прибережної захисної смуги не передбачено законодавством України. Крім цього, спірна земельна ділянка відноситься до об`єкту природно-заповідного фонду України.

При прийнятті оспорюваних розпоряджень органом виконавчої влади не враховано, що земельна ділянка за кадастровим номером :02:000:2599, площею 0,1000 га, розташована у межах прибережної захисної смуги Азовського моря та відноситься до категорії земель водного фонду і надання її для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, без зміни у встановленому законом порядку її цільового призначення, є порушенням вимог земельного законодавства України.

Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що позивач звернувся до суду з цим позовом у межах позовної давності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 16 серпня 2018 року апеляційну скаргу Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції у повному обсязі встановив фактичні обставини справи, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду про те, що спірна земельна ділянка знаходиться у межах прибережної захисної смуги Азовського моря і передача її у власність не передбачена земельним законодавством України обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

При цьому також судом вірно було враховано, що спірна земельна ділянка крім того відноситься до об`єкту природо-заповідної зони.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2018 року до Верховного Суду, Мелекінська сільська рада Мангушського району Донецької області просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про те, що спірна земельна ділянка розташована за межами населеного пункту в прибережній захисній смузі Азовського моря.

Відповідно до матеріалів проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_2 , а саме: експлікації земельних угідь, викопіювання з чергового кадастрового плану, креслення меж землекористування, спірна земельна ділянка знаходиться на землях Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області (землі житлової та громадської забудови).

При цьому Мелекінська сільська рада Мангушського району Донецької області посилалась на те, що на експлікації земельних угідь та на викопіюванні з чергового кадастрового плану зазначені межі населеного пункту.

Мелекінська сільська рада Мангушського району Донецької області вважала, що спірна земельна ділянка не виходить за межі населеного пункту.

Також, вважала, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що спірна земельна ділянка знаходиться на землях національного природного парку «Меотида», оскільки останній межі земельних ділянок в натурі не виносив.

Крім того, Мелекінська сільська рада Мангушського району Донецької області посилалась на те, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки її доводам про пропуск позивачем позовної давності.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року поновлено Мелекінській сільській раді Мангушського району Донецької області строк на касаційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2018 року та постанови Апеляційного суду Донецької області від 16 серпня 2018 року, відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області.

У листопаді 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2020 року справу за позовом Маріупольської місцевої прокуратури № 1, яка діє в інтересах держави, до Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області, ОСОБА_1 , треті особи: відділ у Мангушському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецької області, національний природний парк «Меотида», про визнання незаконним та скасування рішення Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, зобов`язання повернути земельну ділянку призначено до розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі, виходячи з наступного.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року у справі за

№ 372/1684/14-ц (провадження № 19843св18) справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини четвертої

статті 403 ЦПК України, оскільки колегія палати вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносин, викладених раніше в постанові Великої Палати від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) зазначала що, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України необхідно розглядати як непов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.

Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

Виходячи із висновків щодо застосування норм права, висловлених у

пункті 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), згідно яких власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку, обидві позовні вимоги у цій справі можна розглядати як складові пред`явленого прокурором негаторного позову.

При цьому, з урахуванням висновку, зробленого у пункті 83 цієї ж постанови Великої Палати Верховного Суду, посилання прокурора у позовній заяві на норми матеріального права, що передбачають право власника на витребування майна з чужого незаконного володіння, формулювання ним вимоги у прохальній частині заяви віндикаційного характеру щодо «витребування» земельної ділянки, а не знесення парканів, споруд чи іншим способом усунення перешкод, не суперечить застосуванню судом норм матеріального права, що регулюють інститут негаторного позову в цивільному праві України.

Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду передаючи справу на розгляд до Великої Палати виходила з того, що оскільки до 2018 року судова практика була іншою, зокрема суди виходили із того, що позови про витребування (повернення) незаконно виділених земельних ділянок розглядалися судами як віндикаційні на підставі статей 387, 388 ЦК України (постанови Верховного Суду України

від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15, від 08 червня 2016 року у справі № 6-3089цс15, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16,

від 15 листопада 2017 року у справі № 6-2304цс16).

Крім того, на думку колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, правові висновки, висловлені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), суперечать принципу реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю (пункт 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі

№ 653/1096/16-ц), який системно впроваджується у практику Верховного Суду. Зокрема, з одного боку, зроблено висновок, що незаконне заволодіння землями водного фонду приватними особами є неможливим, а з іншого - земельні ділянки витребовуються від громадян, які є їх власниками згідно записів у відповідних державних реєстрах.

Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала, що поданий прокурором позов у частині вимоги про витребування спірних земельних ділянок у державну власність є віндикаційним позовом.

При цьому колегія суддів зазначила, що на позови прокурора, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, повинно поширюватися положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності повинен починатися від дня, коли особа, яка наділена повноваженнями власника чи користувача земельної ділянки з правом розпорядження нею довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року справу

№ 372/1684/14-ц (провадження 14-740цс19) прийнято до розгляду.

У справі, яка переглядається, заявлено позов про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та зобов`язання повернути земельну ділянку, а також одночасно було подано клопотання про застосування позовної давності, правовідносини є подібними тим, що є предметом спору у справі № 372/1684/14-ц.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 241/1153/17-ц (провадження № 61-44999св18) до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи

№ 372/1684/14-ц (провадження № 61-19843св18).

Керуючись статтями 252, 253, 260, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі за позовом Маріупольської місцевої прокуратури № 1, яка діє в інтересах держави, до Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області, ОСОБА_1 , треті особи: відділ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Мангушському районі Донецької області, національний природний парк «Меотида», про визнання незаконним та скасування рішення Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області, про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, зобов`язання повернути земельну ділянку до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи за позовом міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Головного управління Держземагенства в Київській області до Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання незаконними та скасування рішень, визнання державних актів недійсними, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння (справа № 372/1684/14-ц).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович