ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/513/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/4797/19 Категорія: 302000000 Опалинська О. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Храпка В.Д., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мельніченко Анастасії Миколаївни на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 3,16 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Ротмістрівської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ЧР №13-17-521, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №521.

Вищевказаний державний акт він втратив. Для укладення договору оренди земельної ділянки йому необхідно надати орендарю правовстановлюючий документ, який підтверджує його право власності на неї.

Крім того, під час виготовлення його державного акту Ротмістрівською сільською радою, при відмінюванні його прізвища « ОСОБА_2 », до його державного акту було записано державний акт на право приватної власності на землю видано громадянину України « ОСОБА_2 », а не правильне « ОСОБА_2 ».

На підставі викладеного, ОСОБА_2 просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 3,16 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Ротмістрівської сільської ради, згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ЧР №13-17-521, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №521.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 3,16 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР №13-17-521.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за наявності належних доказів щодо втрати оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно та неможливості отримання його дублікату у встановленому законом порядку, керуючись положеннями ст. 392 ЦК України суд першої інстанції вважав за можливе, у відповідності до ст. 16 ЦК України захистити невизнане право позивача шляхом визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 3,16 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Мельніченко А.М., вважаючи рішення необґрунтованим та безпідставним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, просила його скасувати, а у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15.09.2015 року визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,16 га, кадастровий номер 0:02:001:0128, розташовану в адмінмежах Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №135846 від 08 квітня 2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №20.

В послідуючому, ОСОБА_1 , на виконання судового рішення, провела за собою державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, про зо було 30.11.2015 року внесено запис про право власності №12287518 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а підставою для виникнення права власності зазначено - рішення суду від 15.09.2015 року.

Вказує, що державний акт позивача не внесений до Державного земельного кадастру і не визначено за ним кадастровий номер ділянки позивача, а тому посилання позивача, що земельна ділянка з кадастровим номером 0:02:001:0128 належить йому є надуманими і направленими на систематичне намагання позбавити ОСОБА_1 права власності на землю.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають права оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю Серії ЧР 13-17-521, ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Ротмістрівської сільської ради від 23 березня 2001 року №11передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,16 га, яка знаходиться на території Ротмістрівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю міститься запис №521.

Відповідно до Довідки міськрайонного управління у Смілянському районі та м. Смілі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 26.11.2019 року №29-23-0.201-1869/179-19, в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності, які видаються громадянам де зазначено, що державний акт на право приватної власності на землю серії ЧР №13-17-521 зареєстрований та отриманий ОСОБА_2 відсутній підпис про отримання державного акту.

Отже, з даної довідки видно, що підпис про отримання ОСОБА_2 даного державного акту у Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності відсутній.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_2 вказував про те, що даний державний акт ним був втрачений, у зв`язку з чим він позбавлений можливості реалізувати своє право власності шляхом передачу в оренду вказаної земельної ділянки.

Натомість у апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що дана земельна ділянка є її власністю, яку вона набула в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 .

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ №135846, ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.02.2007 року №385 є власником земельної ділянки площею 3,16 га з кадастровим номером :02:001:0128, яка знаходиться в межах Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що здійснено запис в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №20.

Згідно з рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом, зокрема, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,16 га, кадастровий номер :02:001:0128, розташовану в адмінмежах Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №135846 від 08 квітня 2008 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №20.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №181086319, 12.09.2019 року зареєстровано право оренди земельної ділянки за договором оренди землі б/н від 10.09.2019 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1614 га, кадастровий номер :02:001:0128, орендодавець: ОСОБА_1 , орендар: ФГ «Наш сад».

Згідно частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, за змістом вказаної норми права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-244цс14 від 18 лютого 2015 року.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи доходить висновку про необґрунтованість вимог позивача з огляду на наступне.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт втрати ним правовстановлюючого документу, оскільки з довідки Держгеокадастру видно, що інформація про отримання вказаного державного акту ОСОБА_2 відсутня, оскільки відсутній його підпис про його отримання у Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності, які видаються громадянам.

Дослідивши надані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 державні акти на земельну ділянку, колегія суддів, виходячи із опису меж даної земельної ділянки, доходить висновку, що це одна і та ж земельна ділянка, яка наразі перебуває у власності ОСОБА_1 на підставі рішення суду.

Отже визнання права власності на дану земельну ділянку за ОСОБА_2 порушує права апелянта на неї, а тому позивачем не доведено факт належності йому даної земельної ділянки на праві приватної власності.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, згідно з пунктом 4 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Отже не залучення до участі у справі ОСОБА_1 , яка являється власником даної земельної ділянки на підставі рішення суду є безумовною підставою для скасування спірного рішення та ухвалення нового рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мельніченко Анастасії Миколаївни - задовольнити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2019 року - скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання права власності на земельну ділянку - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1210 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 березня 2020 року.

Судді: