Провадження 2/127/3931/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Волошин С.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Калініченко А.В., звернулася Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_2 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків.

Ознайомившись з матеріалами позовної заяви суд встановив, що зазначена позовна заява не відповідає вимогам, встановленим ст.ст.175, 177 ЦПК України, а тому є підстави для залишення її без руху відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України з метою усунення недоліків.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

В порушення зазначеної вимоги позивач, вказуючи в позовній заяві про те що відповідач не надає дозволу на виїзд дитини за кордон, не зазначає докази цієї обставини. Так само позивач (крім неякісно виготовленої ксерокопії договору про дошкільну освіту) не зазначає докази того, що вона та її дитина проживають спільно в м. Маріуполь, та того, що дитина перебуває на повному утриманні матері, враховуючи існування рішення суду (судового наказу) про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Суд звертає увагу позивача та її представника на правову позицію Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.07.2018 року по справі №712/10623/17, згідно якої тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду має відповідати найкращим інтересам дитини. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Також, відповідно до правової позиції Верховного Суду (постанова від 03.07.2019 року, справа №643/1090/17, провадження №61-28548св18), сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки.

Разом з тим, позовна заява не містить обґрунтування на підтвердження того, що надання дозволу на такий тривалий (3 роки) і неодноразовий виїзд дитини за кордон сприятиме її найкращим інтересам, у тому числі з урахуванням права дитини на спілкування із батьком. Позовна заява не містить інформації про чітку мету поїздки, зазначення інформації про країну до якої позивач має намір поїхати з дитиною та обґрунтування тривалості терміну перебування там (навчання, лікування, тощо).

При цьому, відповідно до зазначеної вище правової позиції Верховного Суду (постанова від 03.07.2019 року, справа №643/1090/17, провадження №61-28548св18), надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості.

В порушення вимоги п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України, із позовної заяви не вбачається конкретна адреса місця перебування дитини за межами України, так само до позовної заяви не додано доказів на підтвердження повернення дитини на територію України.

Викладене є недоліком позовної заяви, який має бути усунутий позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно ч.3 ст.185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин, дану позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 260, 261 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків - залишити без руху, надавши позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі, з дня отримання позивачем даної ухвали суду.

Роз`яснити позивачу, що в разі, якщо у встановлений строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, вона вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: