ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6832/20
провадження № 2/753/5567/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сирбул О.Ф.,

за участю секретаря: Лаптєвої Ю.М.

позивачів ОСОБА_1

ОСОБА_2 .

Представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивачі у квітні 2020 року звернулись до суду з позовом до ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовує тим, що 26.01.2019 року між ФОП ОСОБА_6 , який діє за дорученням туроператора ТОВ «ДЖОІН АП!» та ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені інших позивачів, укладено договір про надання туристичних послуг №1447697, за яким Туроператор зобов`язався надати туристичні послуги.

На виконання умов вказаного договору турагент надав позивачам відповідний ваучер на переліт №1447697 із зазначенням рейсів та дати і часу відправлення, а також авіаквитки, на яких зазначено номери рейсів, місце, дата, час відправлення. Зокрема, зазначено час вильоту з м.Барселона 22.06.2019 року, рейсом PQ748 , о 20.00 год., із часом прильоту до м.Харкова о 01.25 год.

Разом з тим, згідно посадковими талонами, що були видані позивачам в день вильоту, час вильоту м.Барселона до м.Харкова 22.06.2019 року було змінено на 21.25 год., проте фактично виліт відбувся лише 23.06.2019 року о 03 год. 21 хв., а прибуття до м.Харкова здійснено 23.06.2019 року о 08 год. 00 хв.

Таким чином, загальна затримка вильоту та прибуття рейсу PQ748 Барселона- Харків склала більше семи годин.

У зв`язку із затримкою вильоту позивачі змушені були нести додаткові витрати, пов`язані з пізнім виселенням з готелю, додатковим харчуванням в готелі на суму 80,00 Євро. Зазначені витрати позивачів є їхніми збитками, спричиненими затримкою вильоту, тобто з вини відповідача, а тому, на думку позивачів, підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивачів, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України в рівних частках по 20,00 Євро, що еквівалентно 601,60 грн.

Крім того, позивачі наполягають на тому, що внаслідок поведінки відповідача, який допустив тривалу затримку вильоту рейсу, перенісши його на наступний день та не виконавши при цьому своїх зобов`язань, їм завдано душевні страждання, яких вони зазнали у зв`язку з протиправною поведінкою щодо них з боку відповідача та внаслідок суттєвих недоліків в наданій відповідачем галузі з перевезення позивачів, оскільки останні не здійснили виліт у запланований час та вимушені були в аеропорту чекати вильоту рейсу тривалий час вночі. Зазначені моральні страждання полягають у виникненні та тривалості у позивачів неприємних тяжких відчуттів, за яких вини (у тому числі малолітні діти) пережили надзвичайний емоційний дискомфорт та стрес.

На підставі чого, позивачі оцінюють завдану їм моральну шкоду, яку необхідно стягнути з відповідача, у розмірі по 5 000,00 грн на корить кожного позивача

Ухвалою судді від30.07.2020 року було відкрито провадження у вказаній справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у відповідності до ст. 274 ЦПК України.

Позивачі у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, з підстав викладених у відзиві на позов.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Пунктом 11 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36).

Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Враховуючи викладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 26.01.2019 року між ФОП ОСОБА_6 , який діє за дорученням туроператора ТОВ «ДЖОІН АП!» та ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені інших позивачів, укладено договір про надання туристичних послуг №1447697, за яким Туроператор зобов`язався надати туристичні послуги.

Відповідно до п. 2 вказаного договору строк перебування у місці надання туристичних послуг із зазначенням дат початку та закінчення туристичного обслуговування 12.06.2019 року по 22.06.2019 року. Відповідно до характеристики транспортних засобів, що здійснюють перевезення визначено: авіатранспорт (В-737-800 NG), рейс PQ747 (перевізник - SkyUp) 12.06.2019 Харків (06:20) - Барселона (09:20); авіатранспорт (В-737-800 NG), рейс PQ748 (перевізник - SkyUp) 22.06.2019 Барселона (17:25).

На виконання умов вказаного договору турагент надав позивачам відповідний ваучер на переліт №1447697 із зазначенням рейсів та дати і часу відправлення, а також авіаквитки, на яких зазначено номери рейсів, місце, дата, час відправлення. Зокрема, зазначено час вильоту з м.Барселона 22.06.2019 року, рейсом PQ748 , о 20.00 год., із часом прильоту до м.Харкова о 01.25 год.

Разом з тим, згідно посадковими талонами, що були видані позивачам в день вильоту, час вильоту м.Барселона до м.Харкова 22.06.2019 року було змінено на 21.25 год.

Проте фактично виліт відбувся лише 23.06.2019 року о 03 год. 21 хв., а прибуття до м.Харкова здійснено 23.06.2019 року о 08 год. 00 хв.

Відповідно до листа №08/02-1/2019 від 02.08.2019 року ТОВ "Нью Системс АМ", яке виконує обслуговування Аеропорту "Харків" вбачається, що 23.06.2019 року рейс PQ748 Барселона - Харків аваікомпанії "СкайАп" фактично прибув до Міжнародного аеропорту Харків о 08.00 год. Час прибуття за розкладом (час український): 23.06.2019 року о 01 год. 25 хв. Час затримки - 06 год. 35 хв.

Відповідно до рахунку з готелю, позивачем ОСОБА_2 22.06.2019 року було сплачено 32,00 Євро за пізнє виселення, 24,00 Євро за обід та 24,00 Євро за вечерю, що разом склало суму 80,00 Євро.

Загальні правові, організаційні та соціально-економічні засади реалізації державної політики України в галузі туризму, спрямованої на забезпечення закріплених Конституцією України прав громадян на відпочинок, свободу пересування, охорону здоров`я, на безпечне для життя і здоров`я довкілля, задоволення духовних потреб та інших прав при здійсненні туристичних подорожей, визначені в Законі України «Про туризм» від 15 вересня 1995 року.

Згідно із ч. 15 ст. 20 Закону України "Про туризм" якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не при ступив до виконання зобов`язань за договором.

Також ч. 1 ст. 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 3 липня 2013 року, майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та з вини якого замовнику (туристу) завдано збитків. У разі встановлення судом фактів видачі туроператором ваучера, який є формою письмового договору на туристичне обслуговування, зміни туроператором в односторонньому порядку істотних умов договору на туристичне обслуговування та невжиття ним необхідних заходів про попередження туриста щодо такої зміни, відповідальність за порушення істотних умов договору не може нести інший суб`єкт туристичної діяльності з надання туристичних послуг, ніж туроператор.

Позивачі зазначають, що у зв`язку із затримкою рейсу вони були змушені здійснити пізнє виселення з готелю. Разом з тим, позивачі не заперечюють щодо отримання компенсації за послугу "пізнє виселення" у зв`язку із затримкою рейсу від ТОВ "Джоін Ап", оскільки послуга аваіперевезення була надано ТОВ "Джоін Ап" в рамках надання туристичного продукту, а тому і компенсація за затримку була здійснена вказаним туроператором.

Статтею 106 Повітряного кодексу України (далі - ПК України) авіаперевізник повинен надати пасажирам сприяння, передбачене пунктами 1 і 4 частини п`ятої статті 105 цього Кодексу, у разі затримки рейсу.

Як вбачається з листа ОСОБА_2 від 26.09.2019 року, в аеропорту позивачам були надані ваучери на купівлю їжі та напоїв у зв`язку із затримкою рейсу (вартістю 06,00 Євро за особу).

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 105 ПК України пасажирам має бути безплатно запропоновано та забезпечено харчування та прохолодні напої відповідно до часу очікування нового рейсу.

Тобто, позивачами визнається факт виконання відповідачем свого обов`язку відповідно до вимог п. 1 ч. 5 ст. 105 ПК України.

Разом з тим, позивачі стверджують, що не мали змоги використати вказані ваучери.

Однак, суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт того, що позивачі вказаними ваучерами не скористались. Також, позивачі не надали суду жодного доказу, який би підтверджував що обід та вечеря на загальну суму 48,00 Євро є саме прямими збитками, які понесли позивачі у зв`язку із затримкою рейсу, оскільки з наданої до суду копії квитанції не вбачається дати її формування, а тому не можливо встановити чи були такі витрати здійсненні до затримки рейсу чи після.

Відповідно до п. 2 глави 2 ХХVI Авіаційних правил за неналежне перевезення пасажира та багажу авіаперевізник відшкодовує тільки реальні збитки, доведені пасажиром, але в межах відповідальності за шкоду, встановлену цими Авіаційними правилами.

Оскільки позивачі не надали до суду жодного доказу, який би підтверджував наявність збитків у зв`язку із затримкою рейсу, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачів збитків у розмірі по 20,00 Євро, що еквівалентно 601,60 грн. є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також не підлягає до задоволення й вимога про стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди в розмірі по 5 000 грн. на користь кожного позивача, з огляду на наступне.

На підставі Закону України «Про захист прав споживачів» моральна шкода, яка заподіяна споживачу, виплачується лише у разі, якщо така шкода заподіяна продукцією, яка є небезпечною для життя і здоров`я людей.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. № 5, від 27 лютого 2009 р. № 1) надав роз`яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до ст. 4 ч. 1 п.5 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції), відповідно до закону.

Стаття 5 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» визначає, що таке продукція, яка має дефект.

Продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати виходячи з усіх обставин, зокрема пов`язаних з розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію, у тому числі: 1) представлення продукції споживачеві або користувачеві, включаючи її вигляд, склад, упаковку, маркування та іншу інформацію про продукцію, її споживання, використання та знищення (утилізацію, переробку); 2) використання продукції, яке обґрунтовано можна передбачити; 3) час, коли продукцію було введено в обіг.

Відповідно до ст. 6 зазначеного Закону, потерпілий повинен довести: наявність шкоди; наявність дефекту в продукції; наявність причинно-наслідкового зв`язку між дефектом в продукції та шкодою.

У ст. 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект .

Відповідно до ст. 711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю у зв`язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу.

Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82 ЦК України.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Аналогічних висновків прийшов Верховний Суд України в Аналізі судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009-2012 рр.).

У силу ст. 1167 ЦК України передбачено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №5 від 31.05.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачам було завдано моральної шкоди, позивачі не довели та не надали належних та допустимих доказів заподіяння їм такої шкоди, обґрунтованості зазначеного розміру такої шкоди. Тобто, відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні і даної частини вимог.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору, його у відповідності до ст. 141 ЦПК України слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: