У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2020 Справа №607/25317/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Дзюбича В.Л.,

за участю секретаря с/з Крупи О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гнатюк Н. про примусове проникнення до житла, -

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гнатюк Н. звернулася до суду із поданням про примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 для примусового виконання рішення суду про вселення ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог зазначає, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження № 62776476 з примусового виконання виконавчого листа № 607/25317/19 від 03.04.2020 р. про вселення ОСОБА_1 в житлове приміщення, а саме:квартиру АДРЕСА_1 .

Заявником зазначено, що 11.08.2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку направлено сторонам рекомендованою кореспонденцією. Боржник отримав постанову 13.08.2020 року, що підтверджується випискою про відстеження поштового відправлення.

28.08.2020 року державним виконавцем разом із стягувачем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено, що боржник рішення не виконала, доступу до житлового приміщення не надала.

23.09.2020 року державним виконавцем на адресу сторін виконавчого провадження направлено вимогу №76888 згідно якої боржнику необхідно з`явитися на місце проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_2 02.10.2020 року та забезпечити безперешкодне входження стягувача до вищевказаної квартири. Боржник вимогу отримала 29.09.2020 року, що підтверджується випискою про відстеження поштового відправлення.

02.10.2020 року державним виконавцем разом із стягувачем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено, що боржник вимогу державного виконавця не виконала, на місце проведення виконавчих дій не з`явилася, доступу до житлового приміщення не забезпечила, про що складено акт державного виконавця.

Посилаючись на зазначені обставини, заявник просить суд задовольнити подання та дозволити примусово проникнути до квартири АДРЕСА_1 для примусового виконання рішення суду про вселення ОСОБА_1 .

В судовому засіданні державний виконавець Гнатюк Н. подання підтримала та просить його задовольнити.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що подання підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

11.08.2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку направлено сторонам рекомендованою кореспонденцією. Боржник отримав постанову 13.08.2020 року, що підтверджується випискою про відстеження поштового відправлення, наявною в матеріалах справи.

Як вбачається з вищевказаної постанови, боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Відповідно до ч.1 ст.67 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувача. У разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово.

28.08.2020 року державним виконавцем разом із стягувачем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено, що боржник рішення не виконала, доступу до житлового приміщення не надала, двері квартири зачинені, про що складено акт державного виконавця.

23.09.2020 року державним виконавцем на адресу сторін виконавчого провадження направлено вимогу №76888 згідно якої боржнику необхідно з`явитися на місце проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_2 02.10.2020 року та забезпечити безперешкодне входження стягувача до вищевказаної квартири.

Боржник вимогу отримала 29.09.2020 року, що підтверджується випискою про відстеження поштового відправлення.

Відповідно до акту державного виконавця від 02.10.2020 року того ж дня державним виконавцем разом із стягувачем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено, що боржник вимогу державного виконавця не виконала, на місце проведення виконавчих дій не з`явилася, доступу до житлового приміщення не забезпечила, двері кварти зачинені.

Боржником рішення суду в добровільному порядку не виконано, у зв`язку з чим державним виконавцем вживались всі необхідні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», з метою виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до п. 4, 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Отже, Закон України «Про виконавче провадження» передбачає право державного виконавця на звернення до суду із поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи.

Відповідно до ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Згідно ч.2,3 ст.67 Закону України «Про виконавче провадження» примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому. Державний виконавець зобов`язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення не є перешкодою для вселення стягувача.

Отже,аналізом норм Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 439 ЦПК України, умовами примусового проникнення до житла боржника є неможливість виконання рішення в інший спосіб.

З огляду на наведене, а також враховуючи те, що державним виконавцем проводилися всі необхідні дії для виконання рішення суду, виконано всі передбачені законодавством процесуальні дії, а саме, належним чином повідомлено боржника про необхідність вселення стягувача, однак той свідомо ігнорує законні вимоги державного виконавця, державним виконавцем використані всі можливі механізми для виконання рішення суду, зважаючи на те, що іншим чином, окрім як через процедуру примусового проникнення до житла неможливо виконати примусове вселення ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 , і як наслідок неможливо виконати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, суд вважає подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гнатюк Н. про примусове проникнення до житла обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 439 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гнатюк Н. про примусове проникнення до житла - задовольнити.

Надати дозвіл головному державному виконавцю Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гнатюк Н. на примусове проникнення до житла квартири АДРЕСА_1 для примусового виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2020 року про вселення ОСОБА_1

Копію ухвали надіслати для виконання до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Копію ухвали надіслати божнику та стягувачу.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 12 жовтня 2020 року.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич