Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/211/20
Провадження № 2/321/479/2020
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2020 смт Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кравченко Н.О.

при секретарі Цаплі Г.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справ за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кочевої Інни Вікторівни до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Михайлівського районного суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кочевої Інни Вікторівни до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Ухвалою Михайлівського районного суду від 24 вересня 2020 року провадження у даній справі відкрито, призначено підготовче судове засідання.

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача Російської Федерації в підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи міститься поштове повідомлення про отримання судової повістки, причини неявки суду не повідомили. Відзиву на позов та інформацію про те, чи надано компетентним органом Російської Федерації згоду на пред`явлення цього позову до Російської Федерації суду не надано.

Частиною 4 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2014 року №13 «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя», керуючись принципом суверенної рівності держав, закріпленим у п. 1 ст. 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй, держави є рівними між собою і жодна з них без її згоди не підсудна судам іншої.

Згідно з Віденською конвенцією про дипломатичні зносини від 18 квітня 1961 року, стороною якої є Україна, до іноземної держави, її дипломатичних представництв і консульських установ застосовується судовий імунітет. Відповідно до Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента України від 10 червня 1993 року №198/93, держава гарантує додержання положень зазначеної Конвенції.

Крім того, порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлює Закон України «Про міжнародне приватне право», який застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом.

Стаття 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Як передбачено ч.4 ст.79 Закону України «Про міжнародне приватне право», у тих випадках, коли в порушення норм міжнародного права України, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права.

Таким чином, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.

Найважливішою ознакою для держави є суверенітет, оскільки саме суверенітет становить основну відправну засаду для її правосуб`єктності. Суверенітет держави має вияв у двох сферах внутрішній та зовнішній. У зовнішній сфері суверенітет означає незалежність, самостійність і непідпорядкованість держави іншим державам.

У міжнародному приватному праві під імунітетом розуміють непідлеглість однієї держави законодавству та юрисдикції іншої. Імунітет ґрунтується на суверенітеті держав, їх рівності та означає, що жодна з них не може здійснювати свою владу над іншою державою, її органами, майном. Це принцип вилучення держави та її органів з-під юрисдикції іншої держави. Судовий імунітет полягає в непідсудності держави без її згоди судам іншої держави.

Таким чином, бути учасником справи в судах іншої держави кожна суверенна держава може тільки з її явно вираженої або мовчазної згоди, висловленої через уповноважених на це осіб.

Разом з цим, ст.4 ЦПК України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (а отже, і рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості).

Відповідно до положень про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента від 10 червня 1993 року №198/93, Україна гарантує додержання положень Віденської конвенції 1961 року та Віденської конвенції про консульські зносини від 24 квітня 1963 року.

Пред`явлення позову до іноземної держави, забезпечення позову і звернення стягнення на майно іноземної держави, яке знаходиться в Україні, відповідно до ст.32 Віденської конвенції 1961 року можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави.

Положення зазначеної норми міжнародного договору конкретизовано у ст.79 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Отже, з`ясування питання наявності згоди дипломатичного представництва Російської Федерації як компетентного органу держави Російської Федерації на розгляд спору в судах України має істотне значення для вирішення справи по суті, оскільки за відсутності такої згоди іноземна держава не може одержати правового статусу відповідача в цивільному процесі України.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 13 травня 2020 року у справі №711/17/19, постанові від 03 червня 2020 року у справі №357/13182/18, постанові від 03 червня 2020 року у справі №711/14/19, постанові від 17 червня у справі №711/15/19, постанові від 24 червня 2020 року у справі №711/16/19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначається у пункті 8 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 року за №24-754/0/4-13, прийнявши позовну заяву, суддя відповідно до вимог статті 130 ЦПК на стадії підготовки справи до судового розгляду має з`ясувати, чи є згода дипломатичного представництва, як компетентного органу держави, на розгляд спору в судах України. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно першочергово підготувати відповідний запит та отримати офіційну інформацію щодо того, чи існує згода компетентних органів відповідної держави на розгляд справи у судах України, оскільки це впливає на зміст подальших процесуальних дій. У разі, якщо такої згоди не отримано, то посольство не може набувати процесуального статусу відповідача у цивільному процесі. Надсилання судових викликів до посольств іноземних держав в Україні має здійснюватись виключно через Міністерство закордонних справ України (МЗС).

Згідно з підпунктом 58 пункту 4 Положення про Міністерство закордонних справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 2016 року №281 (зі змінами, внесеними постановою КМУ від 16 січня 2019 року №21, МЗС відповідно до покладених на нього завдань здійснює нагляд за наданням дипломатичним представництвам і консульським установам іноземних держав, їх персоналу і членам сімей персоналу привілеїв та імунітетів, передбачених законодавством та міжнародними договорами України, а також привілеїв та імунітетів закордонним дипломатичним установам України, їх персоналу і членам сімей персоналу з урахуванням принципу взаємності, а також нагляд за додержанням дипломатичних і консульських привілеїв та імунітетів.

Отже, при розгляді спорів відносно дипломатичних представництв чи консульських установ іноземних держав необхідно притягувати як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Міністерство закордонних справ України.

Так як позивачем заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з перебуванням на військовій службі у складі Збройних Сил України, також підлягає залученню до розгляду справи Міністерство оборони України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 ЦПК України, якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Окрім того, у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, в підготовчому провадженні судом:

- встановлено відсутність заяв і клопотань про укладення мирової угоди, передачі справи на розгляд до третейського суду та звернення до суду для проведення врегулювання спору за участю судді;

- з`ясовано відсутність заяв сторін про збільшення або зменшення позовних вимог, зміну предмету або підстав позову;

- з`ясовано, що необхідні докази для встановлення обставин справи сторонами надані, необхідність у витребуванні додаткових доказів відсутня;

- з`ясовано відсутність інших заяв і клопотань учасників справи;

- встановлена можливість для призначення справи до розгляду по суті, з визначенням дати, часу і місця проведення судового засідання для розгляду справи по суті;

- встановлений порядок дослідження доказів під час розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.1-2 ст.200 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

В підготовчому судовому засіданні визначено дату, час і місце проведення судового засідання, здійснено інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 53, 179, 196, 197, 200, 259-261 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Залучити до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кочевої Інни Вікторівни до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України в якості третіх осіб, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство закордонних справ України (01018, м. Київ, Михайлівська площа, 1), Міністерство оборони України (03168, м.Київ, пр-т Повітрофлотський,6 ).

Закрити підготовче провадження та призначити цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кочевої Інни Вікторівни до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство закордонних справ України, Міністерство оборони України, до судового розгляду по суті на 11 грудня 2020 року об 11 годині 00 хвилин.

Запропонувати Міністерству закордонних справ України звернутися із запитом до Посольства Російської Федерації в Україні для з`ясування наявності згоди дипломатичного представництва Російської Федерації як компетентного органу держави Російської Федерації на розгляд спору в судах України, в тому числі цивільної справи №321/211/20 за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, яке перебуває в провадженні Михайлівського районного суду Запорізької області, за наслідком чого встановлюється чи набуває відповідне посольство процесуального статусу відповідача у цивільному процесі.

Отримані на запит матеріали направити до Михайлівського районного суду Запорізької області (Запорізька область, смт. Михайлівка, вул. Артезіанська, 6 - А).

Запропонувати третім особам: Міністерству закордонних справ України, Міністерству оборони України подати пояснення третьої особи щодо позову згідно вимог ст.181 ЦПК України у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про залучення до участі у справі.

Інформацію щодо справи можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України за веб-адресою: http://mh.zp.court.gov.ua.

Копію ухвали разом з копією позовної заяви направити Міністерству закордонних справ України (01018, м. Київ, Михайлівська площа, 1).

Направити учасникам справи копію ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте відповідно до ст.353 ЦПК України заперечення на неї включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області Н. О. Кравченко