ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2532/20 Справа № 201/1080/19 Головуючий у першій інстанції: Федоріщев С. С. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Демченко Е.Л.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційним скаргам ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року та на додаткове рішення цього ж суду від 09 січня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних,

ВСТАНОВИЛА:

29 січня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2014 року, у справі №201/7753/13-ц позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти передані в якості авансу у розмірі 80930,00 грн., в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено. 12 червня 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська був виданий виконавчий лист та розпочато виконавче провадження. Станом на момент подання позову судове рішення не виконане та борг відповідачем у повному обсязі не сплачений. Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2015 року у цивільній справі №201/7493/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання у загальному розмірі 33501,81 грн. Станом на день подання позову заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 в загальному розмірі складає 94586,54 грн. (61084,73 грн. + 33501,81 грн.). Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача інфляційні збитки в розмірі 37898,99 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 8528,34 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційні збитки та 3% річних за невиконання рішення суду за період з 29 січня 2016 року по 29 листопада 2018 року у розмірі 42958,57 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Додатковим рішенням цього ж суду від 09 січня 2020 року в задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовлено (а.с. 90-91).

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення від 07 жовтня 2019 року та додаткового рішення місцевого суду з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 95, 114-115).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення та додаткового рішення місцевого суду з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2014 року, у цивільній справі №201/7757/13-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, переданих в якості авансу, задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 80930,00 грн., що були передані йому в якості авансу. В решті позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 809,00 грн. в рахунок сплати судового збору (а.с. 7-10, 11-12).

На виконання вказаного вище рішення №201/7757/13-цЖовтневим районним судом м.Дніпропетровська 12 червня 2014 року був виданий виконавчий лист (а.с. 14).

Також встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року, у цивільній справі №201/7493/15-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання у загальному розмірі 33501,81 грн. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави суму судового збору в розмірі 335,02 грн. (а.с. 15-18, 22-24).

23 березня 2016 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська було видано виконавчий лист на виконання зазначеного вище рішення №201/7493/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 33501,81 грн. (а.с. 25).

Відповідно до листа Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 29 листопада 2018 року №66458/В28, у провадженні Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження №43693707 за виконавчим листом №201/7757/13-ц від 12 червня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 80930 грн. та виконавче провадження №50706902 за виконавчим листом №201/7493/15-ц від 23 березня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційних нарахувань за прострочення виконання грошового зобов`язання у загальному розмірі 33501,81 грн.; заборгованість по виконавчому провадженню №43693707 станом на 29 листопада 2018 року становить 61084,73 грн, борг по даному провадженню стягнуто частково. Заборгованість по виконавчому провадженню №50706902 станом на 29 листопада 2018 року становить 33501,81 грн., борг по даному провадженню не стягнуто (а.с. 26).

Листом Соборного ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) від 03.06.2020 року №43693707/13.3-34/28 повідомлено, зокрема, що за виконавчим листом №201/7757/13-ц, виданим Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська 12.06.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 80930,00 грн., - з 29.11.2015 року по 29.11.2018 року з пенсії боржника ОСОБА_1 було стягнуто 18139,20 грн. на погашення заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 ЦК України, у ч. 5 якої визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Отже, завдання майнової (матеріальної) шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідні правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №14-68цс18, у постанові Верховного Суду України у справі №5-86кз16 від 30 березня 2016 року, а також узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

Враховуючи викладене, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги зміст позовних вимог, встановивши, що рішенням суду від 09 січня 2014 року у справі №201/7757/13-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто грошову суму у розмірі 80930,00 грн., яка була передана в якості авансу; встановивши, що таке зобов`язання є грошовим і відповідач його у повному обсязі не виконав; враховуючи, що, за змістом позовної заяви, для розрахунку нарахувань за ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання рішення суду від 09 січня 2014 року у справі №201/7757/13-ц позивачем взято заборгованість у розмірі 61084,73 грн., яка відповідає змісту зазначеного вище листа Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області №66458/В28, колегія дійшла висновку про наявність підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача за період з 29.01.2016 року по 29.11.2018 року 3% річних у розмірі 5201,41 грн. та інфляційних витрат у сумі 22546,37 грн., що загалом становить 27747 грн. 78 коп., виходячи з наступного.

При визначенні періоду застосування положення ч. 2 ст. 625 ЦК України колегія приймає до уваги зміст позовної заяви, де позивачем вказано відповідний період з 29.11.2015 року по 29.11.2018 року, а також письмове звернення відповідача про застосування трирічного строку позовної давності, що передбачений ст. 257 ЦК України, яке вчасно подане до місцевого суду (а.с. 40). Встановивши, що з даним позовом позивач звернувся до місцевого суду 29.01.2019 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції суду (а.с. 3), та не надав доказів наявності поважності причин порушення позовної давності, - наявні підстави для стягнення нарахувань за ст. 625 ЦК України в межах трирічного строку позовної давності та змісту позовних вимог, за період з 29.01.2016 року по 29.11.2018 року включно.

За вказаний період 3% річних складають 5201,41 грн. (61084,73 грн. х 3 х 1036 днів : 365 днів : 100), а інфляційні втрати дорівнюють 22546,37 грн. на суму боргу 61084,73 грн., виходячи з офіційно встановлених індексів інфляції (відповідна зведена таблиця долучена до матеріалів справи) (61084,73 грн. х 136,91 сукупний індекс інфляції за визначений період : 100 - 61084,73 грн.).

Вищевказаний розмір 3% річних (5201,41 грн.) за невиконання рішення суду від 09 січня 2014 року №201/7757/13-ц не має ознак неспівмірності з розміром заборгованості (61084,73 грн.).

При вирішенні даної справи колегія суддів приймає до уваги, що за невиконання вказаного вище рішення суду від 09 січня 2014 року у справі №201/7757/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 авансового платежу іншим судовим рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2015 року у справі №201/7493/15-ц з відповідача на користь позивача стягнуті інфляційні втрати за період з січня 2014 року по березень 2015 року у розмірі 33501,81 грн. на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України (а.с. 15 - 18).

Позов в частині застосування положення ч. 2 ст. 625 ЦК України за несвоєчасну сплату інфляційних витрат, що стягнуті на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, задоволенню не підлягає, оскільки подвійне нарахування за ч. 2 ст. 625 ЦК України суперечить змісту закону та є надмірним несправедливим тягарем для відповідача, який є особою похилого віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), має дохід у вигляді пенсії.

Враховуючи викладене, оскаржувані рішення та додаткове рішення суду першої інстанції підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За положеннями ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог; враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 ЗУ Про судовий збір, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 507 (п`ятсот сім) грн. 94 коп.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року та додаткове рішення цього ж суду від 09 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за невиконання рішення суду за період з 29.01.2016 року по 29.11.2018 року 3% річних у сумі 5201,41 грн. та нарахування у зв`язку з інфляцією у розмірі 22546,37 грн., а всього 27747 (двадцять сім тисяч сімсот сорок сім) грн. 78 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 507 (п`ятсот сім) грн. 94 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді