Справа №488/2488/19
Провадження № 22-ц/812/743/20
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 квітня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 липня 2020 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Селіщевою Л.І., дата складання повного тексту незазначена, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що з 17 грудня 2005 року по 28 січня 2009 року перебували з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

За час шлюбних відносин у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає та знаходиться на її повному утриманні.

Однак на сьогоднішній день згоди щодо розміру аліментів на утримання спільної дитини та порядку їх сплати ними не досягнуто, відповідач аліменти не сплачує, що не відповідає інтересам дитини.

Враховуючи вищевикладене, просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 липня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 червня 2019 року і до повноліття дитини та на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Допущено негайне виконання рішення у межах стягнення платежу за один місяць.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції відповідач подав на нього апеляційну скаргу.

Мотивуючи доводи якої вказував на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а тому просив рішення суду першої інстанції змінити в частині визначеного судом щомісячного розміру аліментів на утримання дитини з 1/4 на 1/6 частину всіх видів його заробітку (доходу).

При цьому вказував, що судом першої інстанції ухвала про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками йому не надсилалася, що позбавило його можливості реалізувати свої права та надати суду належні докази для спростування доводів позивача.

Ухвалюючи вказане рішення судом не було враховано, що на його утриманні перебуває ще двоє дітей: дочка від першого шлюбу, яка вже є повнолітня і її мати ОСОБА_4 має намір звернутися до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої доньки та неповнолітній син від третього шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також не враховано те, що він має незадовільний стан здоров`я ( онкологічне захворювання) потребує лікування та чималих матеріальних затрат.

Відповідно до ч.13 ст. 7, ч.ч. 1,3 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

В силу частин 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Вимоги до судового рішення викладені у ст. ст. 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що з 17 грудня 2005 року по 28 січня 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.2 зв.-3).

За період шлюбних відносин у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.40).

Після розірвання шлюбу неповнолітня ОСОБА_3 проживає з матір`ю ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні (а.с.5).

Між сторонами існує спір щодо надання відповідачем коштів на утримання дитини.

Інформації щодо місця роботи та отриманих доходів позивача та відповідача матеріали справи не містять.

За змістом статті 18 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина 1 статті 181 СК України).

Якщо така домовленість відсутня аліменти визначаються судом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СК України).

Згідно із частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частиною 2 статті 182 СК України).

З аналізу наведених правових норм суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати свою дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем.

Такий висновок суду ніхто зі сторін не оспорює.

Разом з тим відповідач не погоджується із розміром щомісячного утримання дитини, визначеним судом першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд виходив з того, що відповідачем не надано доказів, що його стан здоров`я не дозволяє сплачувати аліменти, що на його утриманні є інші діти чи непрацездатні батьки, дружина тощо або наявні інші обставини, які можуть вплинути на розмір аліментів, який просить стягнути позивачка.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком.

Суд першої інстанції своєю ухвалою від 13 червня 2019 року прийняв до розгляду позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та відкрив спрощене позовне провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами, що цілком відповідає вимогам ч. 6 ст.19, ст.187, ч.ч.1- 4 ст. 274, ст. 277 ЦПК України в редакції від 17 грудня 2017 року.

Відповідно до статті 190, частини 5 статті 272 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи протягом двох днів з дня її складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Днем вручення судового рішення в силу частини 6 статті 272 ЦПК України є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З наявного в матеріалах справи відривного корінця вбачається, що запит щодо місця реєстрації відповідача направлено до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області. Тоді як у позові позивачем зазначено адреса місця проживання - м. Одеса.

Однак суд першої інстанції на такі обставини уваги не звернув, запит щодо інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 в м. Одеса до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради не направив.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялась останньому за зазначеною у позовній заяві адресою: АДРЕСА_1 . Поштове відправлення повернувся без вручення, із відміткою причини «за закінченням строку зберігання»).

Виходячи з положень частини 6 статті 272 ЦПК України судове рішення та додані до нього документи відповідачем не отримані.

Всупереч наведеним вимогам, суд, грубо порушивши права відповідача, визначені статтями 43, 277, 278 ЦПК України, не надавши йому права на ознайомлення із висунутими до нього вимогами та наявними у справі доказами, права на надання відзиву та своїх доказів, вважав, що є підстави для розгляду справи по суті. Таке призвело до неповного з`ясування обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення.

Зважаючи на такі обставини та положення частини 3 статті 367 ЦПК України з метою відновлення порушених прав відповідача, апеляційний суд прийняв додані до апеляційної скарги докази.

А відтак аргументи апеляційної скарги про не повідомлення відповідача належним чином про розгляд зазначеної справи є доречними та заслуговують на увагу.

Із наданих відповідачем до апеляційної скарги матеріалів вбачається, що на час ухвалення оскаржуваного рішення суду він мав зобов`язання по сплаті аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які виникли на підставі рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 09 липня 2012 року (справа №1527/8803/12). Постановою державного виконавця Першого Суворівського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 23 вересня 2019 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №1527/8803/12, виданого 01 серпня 2012 року вищезазначеним судом закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним виконанням (а.с.42).

Крім того, з наданої відповідачем копії свідоцтва про народження вбачається, що він є батьком неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тобто з урахуванням вимог ст. 84 СК України, на час ухвалення оскаржуваного рішення відповідач мав на утриманні двох неповнолітніх дітей, на час перегляду справи в апеляційному порядку одну неповнолітню дитину.

В той же час, згідно з наданого до суду епікризу вбачається, що ОСОБА_1 перебував на обстеженні, лікуванні в урологічному відділенні Одеському обласному онкологічному диспансері з 04 листопада 2019 року по 11 листопада 2019 року з діагнозом рак сечового міхура (Cr. сечового міхура T1 N0 M0 G1 Ст.1 Кл. гр.) та метаболічну кардіопатію (Метаболічна кардіопатія. СН-0 ФК-1). У цей період, 06 листопада 2019 року, проведено оперативне втручання (а.с.38).

Зважаючи на характер та тривалість захворювання, він потребує проходження курсу реабілітаційного лікування та відповідних матеріальних затрат.

Тобто з урахуванням вимог ст. 84 СК України, на час ухвалення оскаржуваного рішення відповідач мав на утриманні двох неповнолітніх дітей, на час перегляду справи в апеляційному порядку одну неповнолітню дитину, а також він має незадовільний стан здоров`я.

Суд першої інстанції внаслідок порушення норм процесуального права такі обставини не встановив та не взяв їх до уваги при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання їхньої доньки, тоді як врахування обставин щодо наявності у відповідача інших утриманців, його сімейного стану, стану здоров`я є обов`язковим відповідно дост.182 СК України.

Посилання відповідача про намір ОСОБА_4 звернутися до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_6 , 2001 року народження, що навчається, не заслуговують на увагу, оскільки наміри в майбутньому вчинити певні дії не є тією обставиною, яка впливає на вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 зараз.

З урахуванням викладеного, а також виходячи з засад розумності та справедливості, заявлених позивачем вимог, колегія суддів, враховуючи наявність у відповідача крім доньки ОСОБА_3 , 2007 року, ще одного утриманця - сина ОСОБА_5 , 2013 року народження, незадовільний стан здоров`я платника аліментів, вважає за необхідне визначити наступний розмір аліментів на доньку ОСОБА_3 1/6 частки всіх видів його доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є достатнім та необхідним для утримання спільної дитини сторін і не призведе до порушення прав інших утриманців відповідача.

Оскільки порушення норм процесуального права, яких при розгляді справи припустився суд першої інстанції щодо вручення відповідачеві копій позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі та можливості надання останнім відзиву та доказів по справі, призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду в силу положень пункту 4 частини 1, частини 2 статті 376 ЦПК України необхідно змінити в частині визначення щомісячного розміру аліментів.

Це ж рішення суду в частині стягнення судового збору та негайного виконання рішення суду в частині щомісячного платежу залишити без змін.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 зазначеної статті якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, порядок та розміри справляння судового збору, підстави звільнення від його сплати визначені Законом України «Про судовий збір».

За приписами п.3 ч.1 ст.5 Закону України «По судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Враховуючи викладене, сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1152 грн.60 коп., у зв`язку з її задоволенням необхідно компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381,382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 липня 2019 року в частині визначення розміру стягнутих аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження - м. Одеса, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження - м. Миколаїв, місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 червня 2019 року і до повноліття дитини.

В решті рішення суду залишити без змін

Компенсувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження - м. Одеса, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір сплачений за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп. за рахунок держави в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 07 квітня 2020 року.