Провадження № 2/761/1164/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

при секретарі - Бордусенко Б.С.,

за участі:

позивач - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , треті особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, у якому просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача суму судового збору у розмірі 1 506, 60 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 , починаючи з 2002 року і по теперішній час проживає та зареєстрований за адресою у АДРЕСА_1 . До цього позивач був зареєстрований та проживав разом з своєю матір`ю - ОСОБА_6 , дружиною - ОСОБА_4 та дочкою ОСОБА_5 в АДРЕСА_2 та був власником даної квартири, в подальшому дана квартира була приватизована позивачем, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , про що 21 лютого 2000 року було отримано Свідоцтво про право власності на житло. В подальшому з метою поліпшення житлових умов родини було прийнято рішення роз`їхатися, шляхом продажу чорирьохкімнатної квартири по АДРЕСА_2 та придбати дві квартири для окремого проживання: для ОСОБА_6 двокімнатну квартиру за адресою - АДРЕСА_1 , а для родини трьохкімнатну квартиру за адресою - АДРЕСА_3 . 16 січня 2002 року розпорядженням опікунської ради Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації, позивачу було наданий дозвіл на продаж квартири по АДРЕСА_2 , від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , при умові одночасно придбати троьохкімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_3 , яка повністю буде належати їй на праві особистої власності. 25 січня 2002 року позивачем, який дія від власного імені та від імені його малолітньої доньки ОСОБА_5 та його матір`ю ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 . У березні 2002 року ОСОБА_6 було придбано трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_5 . За домовленістю ОСОБА_6 проживала у цій квартирі до 2005 року. 19 травня 2005 року ця квартира була продана та замість неї було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 . В зв`язку із затримкою оформлення документів з боку попередніх власників кв. АДРЕСА_7 , в родині було досягнуто домовленості про тимчасове оформлення договору купівлі-продажу двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_5 з подальшим переоформленням на неї права власності на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_7 до досягнення нею повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи існуючу домовленість між позивачем та його матір`ю ОСОБА_6 , щодо проживання у спірній квартирі, було укладено договір утримання вказаної квартири та відповідних комунальних платежів.

В подальшому, у зв`язку з тим, що подружні стосунки позивача та його дружини ОСОБА_4 погіршилися, ними було прийнято рішення про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу позивач та його колишня дружина домовились про те, що він буде проживатиме разом із своєю мамою ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1 , а його колишня дружина ОСОБА_4 разом з їх донькою ОСОБА_5 проживатимуть в двокімнатній квартирі АДРЕСА_6 , де вони зареєстровані та проживають з 2005 року та по сьогоднішній день. Позивач звертає увагу суду на те, що грошові кошти на купівлю обох квартир - це кошти одержані від продажу раніше належної йому квартири. Таким чином, з 2002 року і по теперішній час позивач відкрито, добросовісно та безперервно здійснює право власності на квартиру АДРЕСА_1 та вважає своєю власністю, оскільки вона куплена за його особисті кошти. Позивач також наголошує на тому, що відповідач ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_5 в спільній квартирі АДРЕСА_1 не проживали і навіть не з`являлися, їх особистих речей в цьому житловому приміщенні не має. Всі витрати по квартирі сплачує особисто позивач. Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_5 добровільно залишили спірну квартиру і тривалий час без поважних причин не проживають в ній. Жодних перешкод в реалізації їх права проживання у спірній квартирі і користуванні нею позивач не чинив. Таким чином, позивач вважає, що в нього є всі законні підстави вважати, що квартира АДРЕСА_1 належить йому на праві власності за набувальною давністю, у зв`язку із чим звернулась до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 18 квітня 2019 року відкрито провадження по справі, справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

27 червня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ОСОБА_3 , за змістом якого проти заявлених позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні, з огляду на ту обставину, що позивачем не доведено необхідні умови для набуття права власності на майно за набувальною давністю, у відповідності до вимог ст. 344 ЦК України, а саме добросовісність, відкритість, безперервність володіння майном протягом встановленого строку.

11 липня 2019 року через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, зі змісту якої позивач просив суд задовольни його позовні вимоги в повному обсязі, х огляду на те що зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність держаної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, що викладені у ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив відмовити у задоволенні позову.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що позивач увесь час з моменту переїзду з квартири по АДРЕСА_8 проживає у спірній АДРЕСА_1 .

Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до 2002 рік був зареєстрований та проживав в чотирьохкімнатній квартирі АДРЕСА_4 .

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 25 січня 2002 року квартира АДРЕСА_4 позивачкою та третіми особами була відчужена на користь ОСОБА_8 (а.с. 10).

Згідно договору купівлі продажу від 25 січня 2002 року ОСОБА_1 , який діяв від імені та в інтересах своєї доньки ОСОБА_5 придбав квартиру під АДРЕСА_1 . Право власності на неї з цього часу було зареєстровано за ОСОБА_5 (а.с.11).

Як вбачається із довідки № 186 від 02 березня 2016 року у квартирі АДРЕСА_1 мешкають ОСОБА_5 з 2002 року, ОСОБА_1 з 2002 року, ОСОБА_4 з 2015 року та ОСОБА_6 з 2005 року (а.с. 12).

Обставини проживання у вказаній квартирі позивача та його матері ОСОБА_6 та набуття вказаної квартири в подальшому у власність відповідача за договором дарування від 28 січня 2016 року встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року, що набуло законної сили (а.с.3-5).

В свою чергу позивач зазначає, що він добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно їм володіти, а саме у квартирою АДРЕСА_1 .

Проте, суд не може погодитися з доводами позивача оскільки володіння має бути добросовісним, тобто, коли особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

У відповідності абз. 2 до п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Ураховуючи положення п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст.344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

В даному випадку слід врахувати, що наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю, але не позбавляє особу можливості набути право власності на таке майно у визначеному позасудовому порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач знав, що право власності на спірну квартиру спочатку з 2002 року було зареєстроване за дочкою ОСОБА_5 а з 2016 року за відповідачем ОСОБА_4 , а тому у даному випадку відсутні підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем.

Доводи позивача, що між сторонами були домовленості щодо визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законами. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Разом з тим, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.

Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Відтак, порушення права власності відповідача у визначений позивачем спосіб є недопустимим.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 316, 328, 344, 379, 382, ЦК України, ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79,80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_9 , іпн. НОМЕР_1 ,

ОСОБА_4 , місце проживання - АДРЕСА_10 ,

ОСОБА_5 , місце проживання - АДРЕСА_10 ,

ОСОБА_6 , місце проживання - АДРЕСА_9 ,іпн. НОМЕР_2 ,

Повний текст рішення складено 24 березня 2020 року.

Суддя: