Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/814/20

Провадження № 2/126/516/2020

"15" червня 2020 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

зі секретарем Дончик О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася в суд з позовом, в якому просить щомісячно стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання їх малолітнього сина, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позов обгрунтовує тим, що 05.09.2015 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували в виконкомі Голдашівської сільської ради Бершадського району Вінницької області. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_3 .

Сімейне життя у сторін не склалося, що призвело до того, що близько року вони спільно не проживають. Син сторін залишився проживати разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Дійти спільної згоди щодо утриманні їх дитини сторони не можуть, що і стало причиною звернення позивачки з даним позовом до суду.

Дана позовна заява надійшла до суду 14.04.2020 року та згідно автоматизованого розподілу судових справ між суддями була передана на розгляд судді Хмель Р.В.. 15.04.2020 року було надіслано запит на уточнення місця проживання позивача, відповідь на який повернулася 12.05.2020 року. Ухвалою суду від 12.05.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.

Позивач, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду подала заяву про підтримання заявлених нею позовних вимог, справу просила слухати у її відсутність.

01.06.2020 року від відповідача надійшов відзив, в якому останній зазначив, що позовні вимоги визнає частково посилаючись на наступне.

Так, між відповідачем та позивачкою було укладено шлюб. З 2016 року вони проживали спільно у місті Вінниця до кінця березня 2020 року в орендованій квартирі. Проте в подальшому через непорозуміння, які між ними виникли, позивачка переїхала проживати на іншу квартиру в місті Вінниця. В с.Голдашівка позивачка не проживає, а тому довідки видані Голдашівською сільською радою не можуть бути доказом, що дитина перебуває на її утриманні.

У 2019 році у зв`язку із успішним проходженням конкурсу відповідач з квітня по вересень навчався в Національній академії прокуратури. 08.10 2019 року був призначений на посаду прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області. Позивачка не бажала переїжджати в м.Дніпро по власним внутрішнім мотивам, а тому вони спільно вирішили, що в подальшому відповідач переведеться у м.Вінниця. З жовтня 2019 року по 10.03.2020 року сторони продовжували вести сімейний побут. Необхідні кошти для належного утримання позивачки та їх сина відповідач перераховував на банківські картки або приїзджав на вихідні та особисто за власні кошти купував продукти.

Крім того, на початку січня 2020 року відповідач надав позивачці свою банківську картку, на яку він отримує заробітну плату, а також свою кредитну картку та в підтвердження того, що вона ними користувалася надав відповідні довідки з банку, а тому вважає, що твердження дружини про те, що він близько року не допомагає їй, на його думку є абсурдним, оскільки він хоч і навчався, проте постйіно приїзджав на вихідні у м. Вінницю, де вони разом проводили сімейне дозвілля.

Крім того, зазначає, що у квітні 2020 року він перебував у відпустці та син знаходився з ним у с. П`ятківка Бершадського району Вінницької області. Весь цей час він утримував сина самостійно.

У відзиві просить суд, при вирішенні даного спору взяти до уваги, що в даний час він орендує квартиру в м.Дніпро (копію договору долучає), за яку сплачує комунальні послуги, а також те, що в нього наявний в кредит в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та "Альфа-Банк", щомісячний платіж по яким складає 3000 тисячі грн., а тому стан його матеріального становища дозволяє сплачувати в даний час аліменти в розмірі 3000 грн., щомісячно, що є більшим ніж 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 05.09.2015 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у виконкомі Голдашівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бершадського районного управління юстиції у Вінницькій області сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно довідки №229 від 07.04.2020 року зареєстрований разом з позивачкою в АДРЕСА_1 .

Згідно вказаних в позовній заяві відомостей сімейне життя у сторін не склалося, що призвело до того, що близько року вони разом не проживають.

Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов`язку матері, батька утримувати дітей.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України.

Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв`язку між останніми. Обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.

Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Тобто спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі) здійснюється за рішення суду але за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Дана норма кореспондує із положенням ч.1 ст. 184 СК України, відповідно до якої розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається за заявою одержувача.

Згідно із ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, враховуючи викладене у відзиві відповідача суд зазначає ,що надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину, тож враховуючи матеріальне становище позивачки, відсутність у відповідача інших утриманців в силу закону чи за судовим рішенням, а також те, що відповідач має дохід, є працездатним, та беручи до уваги, що позивач просить стягнути аліменти на утримання їх сина у частці від заробітку відповідача, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від доходу відповідача, так як такий визначений розмір аліментів на утримання однієї дитини, на переконання суду відповідає вимогам закону, є законним та справедливим, відповідає інтересам та потребам дитини, з врахуванням рівного обов`язку обох батьків приймати участь у вихованні та утриманні дитини та такий вид аліментів (у виді частки від доходу) визначений позивачем, разом з яким проживає дитина у позовній заяві.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, то витрати по сплаті судового збору у розмірі, що визначений станом на день подання позову до суду, слід стягнути з відповідача на користь держави.

Відповідно до статті 430 ЦПК України рішення в частині стягнення суми платежів за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 180-184, 191 СК України, ст.ст. 81, 137, 141, 263-265, 273, 279, 354, 367 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.04.2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 840, 80 грн. (вісімсот вісімдесят грн. 80 коп.) судового збору на користь Державної судової адміністрації України (вул. Липська 18/5 м. Київ, 01601 ) отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106 Код , Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача UA0026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.15.5 перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суд вважає за необхідне додатково роз`яснити, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦП Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст судового рішення виготовлений та підписаний суддею 15.06.2020 року.

Суддя Р. В. Хмель