Провадження № 2др/201/8/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

13 квітня 2020р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

12.12.2019р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів (а.с. № 2-5).

10.03.2020р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів (а.с. №61-62).

13.03.2020р. від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, з посиланням на те, що при винесенні рішення судом не було вирішено питання про судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування заяви посилалася на те, що в позовній заяві нею зазначалось, що вона понесла судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. Зазначалось також про те, що документи, які свідчать про понесення нею витрат подаються у п`ятиденний строк з дати винесення рішення по справі, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу надала договір про надання правової допомоги, розрахунок суми гонорару, акт приймання-передачі послуг, квитанція до прибуткового касового ордера, свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю. На підставі вищевикладеного, просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

07.04.2020р. до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому останній просив відмовити в стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. В обґрунтування заперечень відповідач посилався на те, що позивачкою не надано належних доказів, які б підтверджували фактично понесені витрати на правничу допомогу адвоката, оскільки додана до заяви квитанція до прибуткового касового ордеру не містить печатки, а в графі підприємство написано - «адвокат Кречетникова О.А.», що не є установою або організацією. Тобто, якщо Кречетникова О.А. займається професійною діяльністю як адвокат, то вона повинна стояти на обліку як ФОП, проте довідку про взяття на облік за формою №34 - ОПП не було додано до матеріалів справи (а.с. № 76-77).

Відповідно до ч.3 т. 270 ЦПК України додаткове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, отже в нашому випадку - за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Суд, вивчивши матеріали справи, заяву ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу слід вирішити, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов,язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов,язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020р. (справа № 755/9215/15-ц) зазначила, що вимоги частини 8 ст. 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються у спрощеному провадженні, де судових дебатів немає.

Отже, вирішуючи питання щодо своєчасного подання позивачкою доказів понесених витрат на правничу допомогу та з урахуванням того, що позивачкою в позовній заяві зазначалось про понесені нею витрати, заяву з відповідними доказами подано у п`ятиденний строк після винесення рішення суду, суд вважає, що строк подачі доказів про понесені судові витрати ОСОБА_1 не пропущено.

Щодо вирішення питання про розподіл витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 17.10.2018р. по справі № 01/1894/17, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права, незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (ст.ст.12, 46, 56 ЦПК України в редакції від 18.03.2003р.).

Суд зазначає, що позивачкою на підтвердження понесення витрат на правову допомогу надано наступні документи: копія договору про надання правової допомоги від 09.12.2019р., укладеного між адвокатом Кречетниковою О.А. та ОСОБА_1 , згідно з умовами якого, розмір гонорару складає 3000 грн. (а.с. № 70); - розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 10.12.2019р., відповідно до якого вартість консультації щодо характеру спірних правовідносин складає 500 грн. (1 ч. ), вартість вивчення та правового аналізу законодавства та судової практики - 1000 грн. (2 ч. ), підготовка позовної заяви - 1000 грн. (2 ч.), підготовка відповіді на відзив - 500 грн. (1 ч) (а.с. № 71); акт приймання-передачі послуг від 12.12.2019р., відповідно до якого кошти в сумі 3000 грн. були отримані адвокатом Кречетниковою О.А. (а.с. № 72); квитанція до прибуткового касового ордеру від 12.12.2019р. про сплату 3000 грн. (а.с.№ 73); свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю № 0964 (а.с. № 74).

Суд вважає, що вказані документи можна визнати належними доказами на підтвердження понесених позивачкою витрат на правову допомогу, між тим, вимоги щодо відшкодування судових витрат за надання професійної правничої допомоги підлягають частковому задоволенню.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію їхньої реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомоги, суд вважає, що такі судові витрати дійсно було пов`язані саме із розглядом даної справи, а виконана адвокатом робота знайшла своє відображення у матеріалах справи.

Щодо доводів відповідача про недійсність квитанції до прибуткового касового ордеру, оскільки на ній відсутня печатка, та з урахуванням того, що не надано довідки про взяття на облік за формою №34 -ОПП, яка підтверджуватиме, що Кречетникова О.А. стоїть на обліку, як фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, варто зазначити наступне.

Пунктами 23, 25 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017р. № 148 встановлено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівки.

Приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером (додаток 2), підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання.

Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим. Вищевказане положення поширюється на всіх суб`єктів господарської діяльності, у тому числі і ФОП.

Крім того, відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012р., адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" - договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару(винагороди).

Тобто, Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.

Крім того, Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не вимагає від адвокатів використання печатки, тому посилання відповідача на відсутність печатки на квитанції не може бути прийнята до уваги.

У справі, що розглядається судом, відсутня необхідність в наданні довідки про взяття на облік за формою №34 -ОПП, яка б підтверджувала, що Кречетникова О.А. стоїть на обліку, як фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, оскільки договір про надання правової допомоги адвоката від 09.12.2019р. було укладено саме з адвокатом, яка відповідно до свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю має право на заняття цією діяльністю. Крім того, законодавством не передбачено надання довідок про взяття на облік за формою №34 -ОПП, а квитанція до прибуткового касового ордера є одним із доказів на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу.

Досліджуючи питання щодо співмірності розміру витрат із реальними адвокатськими послугами, наданими позивачу у цій справі, варто зазначити наступне.

Приймаючи до уваги, що обов`язок доведення неспівмірності витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, суд зазначає, що відповідачем будь-яких клопотань або доказів не надано.

Між тим, поза увагою суду не можуть залишитися положення ст. 141 ЦПК України щодо обставин, які суд враховує при вирішенні питання про розподіл судових, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.

Так, відповідно до розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу від 10.12.2019р., адвокатом Кречетниковою О.А. за вивчення та правовий аналіз законодавства та судової практики встановлено вартість послуг у розмірі 1000 грн. за 2 години.

Суд зазначає, що кількість годин необхідних для аналізу законодавства з урахуванням предмету позовних вимог, є завищеним, оскільки адвокат повинен бути обізнаний із законодавством, яким регулюється спір у справі, надаючи консультацію щодо характеру спірних відносин. Крім того, вивчення та правовий аналіз законодавства також був можливий безпосередньо під час підготовки позовної заяви, на яку адвокатом було відведено 2 години.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення 500 грн. витрат, необхідних для аналізу законодавства із розрахунку 1 год. - 500 грн/год.

При прийнятті данного рішення враховано також те, що дана справа з урахуванням віднесення її до справ, які розглядаються судами в спрощеному провадженні, є справою незначної складності, до того з конкретна справи має невеликий обсяг досліджуваних доказів.

Крім того, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу включає послуги за підготовку відповіді на відзив із розрахунку 1 год. - 500 грн., між тим дану послугу не можливо було включити до розрахунку, складеного 10.12.2019р., оскільки сам відзив на позовну заяву надійшов лише 31.01.2020р., а відповідь на відзив від позивачки надійшла лише 06.02.2020р.

Тобто на момент проведення розрахунку суми гонорару 10.12.2019р. та проведення оплати за надані послуги 12.12.2019р., в тому числі за послуги з підготовки відповіді на відзив, остання не могла бути включена та передана, що ставить під сумнів достовірність розрахунку та акту приймання-передачі послуг від 12.12.2019р. в частині підготовки відповіді на відзив. Доказів на підтвердження понесених позивачкою судових витрат на правову допомогу, в частині підготовки відповіді на відзив після фактичного надання такої послуги, суду не надано.

На підставі вищевикладеного, виходячи із критерію пропорційності та співмірності, суд зазначає, що заявлений розмір судових витрат на професійну правничу допомогу необхідно зменшити та стягнути із відповідача на користь позивачки 2000грн. в рахунок відшкодування понесених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись постановами Верховного Суду від 17.10.2018р. по справі № 01/1894/17 та Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц, Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", ст.ст. 137, 141, 270 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу - 2000 грн.

В задоволенні іншої частини вимог щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.