Ухвала

Іменем України

28 травня 2020 року

м. Київ

справа № 514/1064/19

провадження № 61-6227ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тарутинського районного суду Одеської області від 27 серпня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 березня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони стягувача правонаступником, видачу дублікатавиконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фінростбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Тарутинського районного суду Одеської області із заявою, яку уточнив у серпні 2019 року та в якій просив суд замінити сторону стягувача у справі № 2-154/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Фінростбанк» (далі - ПАТ «Фінростбанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: ПАТ «Фінростбанк» на його правонаступника - ОСОБА_1 ; видати дублікат виконавчого листа № 2-154/10, боржником за яким є ОСОБА_2 , на виконання рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 17 червня 2010 року, яке ухвалено у вказаній справі; поновити строк для пред`явлення до виконання даного виконавчого листа.

Заява мотивована тим, що в провадженні Тарутинського районного суду Одеської області перебувала справа за позовом ПАТ «Фінростбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. 17 червня 2010 року по вказаній справі ухвалено рішення, яким з відповідача на користь позивача стягнуто суму заборгованості за кредитним договором №1/20054 від 28грудня 2007 року у розмірі 124 288,44 грн.

26 березня 2019 року між ПАТ «Фінростбанк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Фінростбанк», та ОСОБА_1 укладено договір № 63 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором № 1/20054 від 28 грудня 2007 року, отже банк вибув із правовідносин за вказаним кредитним договором.

Після отримання від банку документів кредитної справи № 1/20054 від 28 грудня 2007 року заявником виявлено відсутність в матеріалах справи оригіналу виконавчого листа про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , місцезнаходження його невідоме, та відсутні документи, які б підтверджували направлення або знаходження вказаного виконавчого листа на виконанні.

У зв`язку з чим, заявник був змушений звернутися до суду із заявою про заміну сторони стягувача, видачу дублікатавиконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення.

Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 27 серпня 2019 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 03 березня 2020 року,у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони стягувача правонаступником, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа відмовлено.

27 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Тарутинського районного суду Одеської області від 27 серпня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 березня 2020 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення, в частині заміни сторони правонаступником ухвалити нове рішення, яким замінити сторону стягувача, саме: ПАТ «Фінростбанк» на його правонаступника- ОСОБА_1 , в частині видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення до виконання - передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Свою вимогу заявник обґрунтував неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зокрема, вказує про те, що суди вийшли за межі заявлених вимог та послались на підстави недійсності договору № 63 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, тоді, як спір по суті визнання правомірності укладення договору не вирішувався, а розглядалося процесуальне питання заміни стягувача правонаступником за вже ухваленим судовим рішенням. Оскільки в матеріалах справи немає жодного доказу, який би свідчив про визнання недійсним вказаного договору, вважає безпідставними висновки судів про відмову в заміні стягувача правонаступником, видачідубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2020 року зазначену касаційну скаргу було залишено без руху та надано заявникові строк для усунення її недоліків.

На виконання вимог вищевказаної ухвали заявником направлено до Верховного Суду копію скарги та доданих до неї матеріалів.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 24 частини першої статті 353 ЦПК України) після її апеляційного перегляду, не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Водночас, перевіривши доводи касаційної скарги в частині заміни сторони стягувача правонаступником тавидачі дубліката виконавчого документа, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, щозаочним рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 17 червня 2010 року було задоволено позов ПАТ «Фінростбанк» до ОСОБА_2 та стягнуто з нього заборгованість за кредитним договором № 1/20054 від 28 грудня 2007 року на загальну суму 124 288, 44 грн, судовий збір у розмірі 1 242, 88 грн та витрати пов`язані з інформаційно-технічним розглядом справи.

На виконання рішення суду Тарутинським районним судом Одеської області було видано виконавчий лист, оригінал якого разом з рішенням суду за заявою ПАТ «Фінростбанк» надіслано судом засобами поштового зв`язку на юридичну адресу стягувача.

22 вересня 2010 року виконавчий лист, виданий Тарутинським райсудом Одеської області, отриманий ПАТ «Фінростбанк».

26 березня 2019 року між ПАТ «Фінростбанк» від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Фінростбанк» Андронова О. Б. та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 63 банку до позичальників, заставодавців та поручителів зазначених в додатку № 1 до договору. Відповідно до додатку № 1 до цього договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №1/20054 від 28 грудня 2007 року, що був укладений між ПАТ «Фінростбанк» від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Фінростбанк» Андронова О. Б. та ОСОБА_1 Встановлено, що згідно з вказаним договором про відступлення прав вимоги ОСОБА_1 набув права кредитора до ОСОБА_2 .

Серед переданих за актом прийому передачі попереднім кредитором новому кредитору матеріалів, виконавчий лист був відсутній, що змусило нового кредитора звернутися до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа з посиланням на його втрату попереднім кредитором та поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, який попереднім кредитором було пропущено.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК).

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Таким чином, установивши, що з укладенням договору № 63 від 26 березня 2019 року про відступлення права вимоги за кредитним договором № 1/20054 від 28 грудня 2007 року відбулася заміна кредитодавця - банку, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу - ОСОБА_1 , який не є юридичною особою та фінансовою установою, а тому не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права та бути належним правонаступником кредитодавця у спірних правовідносинах, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про відмову у задоволенні заяви.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до власного тлумачення заявником норм цивільного законодавства та незгоди з висновками судів, обґрунтовано викладеними в оскаржуваних судових рішення.

Оскільки правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тарутинського районного суду Одеської області від 27 серпня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 березня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони стягувача правонаступником, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання усправі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фінростбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договоромвідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук