справа № 462/6674/18
УХВАЛА

28 березня 2020 року Залізничний районний суд міста Львова

в складі:

головуючого судді Ліуша А.І.;

з участю секретаря Стоцко С.Т.;

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Львові подання державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львова Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника,-

В С Т А Н О В И В:

державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Крилишин Р.М. звернувся в суд із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 посилаючись на те, що у Залізничному відділі державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №462/6674/18 виданого 01 липня 2019 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 173273,71 грн. заборгованості. 24 жовтня 2019 року державним виконавцем на підставі ЗУ «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам для ознайомлення. Однак, боржником рішення не виконано, на виклик державного виконавця боржник не з`явився.

У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи згідно ч. 4 ст. 441 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах подання, суд прийшов до висновку, що подання до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З огляду на дану норму Конституції України, слід прийти до висновку, що обмеження особи права вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, є обмеженням її конституційного права на свободу пересування, гарантованого державою.

Згідно вимог п. 18 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи.

Разом з тим, згідно вимог ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до вимог ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Як вбачається з матеріалів подання, державним виконавцем 24 жовтня 2019 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №462/6674/18 виданого 01 липня 2019 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 173273,71 грн. заборгованості.

Проте, всупереч наведеним вище нормам закону, подання не містить відомостей про прийняття державним виконавцем заходів щодо виконання виконавчого листа у повному обсязі, не зазначено, які обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_1 має намір виїхати за кордон, не зазначено якими доказами підтверджуються такі обставини, і яка є необхідність в тимчасовому обмеженні останніх у праві виїзду за кордон.

Крім того, суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що боржнику відомо про відкрите виконавче провадження, чи мали місце виклики боржника державним виконавцем до відділу ДВС і доказів того, що боржник не з`являється без поважних причин до відділу ДВС на такі виклики, а також доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов`язань.

Також, суд не бере до уваги покликання державного виконавця на конверт від 28 листопада 2019 року як доказ повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, оскільки згідно копії даного конверту не можливо встановити, що такий направлявся саме боржнику ОСОБА_1 та що у даному конверті містилась інформація саме щодо повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, необхідність виконати рішення суду чи необхідність з`явитись у органи Державної виконавчої служби.

Зважаючи на викладене вище, суд прийшов до висновку про відсутність підстав вважати, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням іншого органу (посадової особи), а вжиті державним виконавцем заходи по примусовому виконанню цих зобов`язань вичерпані та не принесли позитивного результату.

За таких обставин обмеження ОСОБА_1 у праві вільно залишати територію України позбавлене законних підстав та є прямим порушенням її конституційного права.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що доводи подання є необґрунтованими, а тому в поданні слід відмовити.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ст.ст. 11, 32 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», суд-

У Х В А Л И В:

у задоволенні подання державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львова Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду.

Суддя /підпис/ А.І.Ліуш

Копія вірна.

Суддя: А.І.Ліуш