ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/626/20 Справа № 204/8089/17 Головуючий у першій інстанції: Черкез Д. Л. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_2 , на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину на квартиру, визнання права власності на частку квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті батька відкрилась спадщина на все належне йому майно, яке складається із квартири АДРЕСА_1 ), яка належала на праві спільної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.10.1993 року, виданого Південним машинобудівним заводом згідно з розпорядженням (наказом) за № 1251. Спадщина після смерті батька прийнята наступним чином: мати - шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР від 1963 року) та подачею заяви про прийняття спадщини; а позивач - шляхом подачі 16.07.1996 року заяви про прийняття спадщини, про що заведена спадкова справа №535/1996. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №48596152 від 31.07.2017 року та за даними Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори вбачається, що за заявою ОСОБА_2 №1237 також заведено спадкову справу №1053/1996 на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_4 . 30.12.1996 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири, видане їй державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Саплахіді К.Г., зареєстровано в реєстрі за №3-3019, не повідомивши при цьому про наявність інших спадкоємців ( ОСОБА_3 та іншого сина - ОСОБА_5 , який із заявою про прийняття спадщини не звертався, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Таким чином, матір позивача - відповідач по справі, не повідомила нотаріусу про наявність інших спадкоємців; нотаріус, у свою чергу, не з`ясував коло осіб, які заявили свої спадкові права на майно (зважаючи на заведену спадкову справу №535/1996), чим фактично позбавлено позивача права на спадкування на 1/4 частки майна після смерті батька, тоді як матір отримала усю спадщину (1/2 частину квартири). Відповідно, свідоцтво про право на спадщину є недійсним з моменту його видачі. Однак, постановою від 31.07.2017 року державний нотаріус Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину його матері - відповідачу по справі, на спадкове майно та рекомендував вирішити зазначене питання у судовому порядку. У зв`язку з помилковим заведенням державною нотаріальною конторою двох спадкових справ після смерті ОСОБА_4 та оформленням спадкового майна лише на одного зі спадкоємців, у позивача існують перешкоди для оформлення своїх спадкових прав у нотаріальному порядку на квартиру у вигляді 1/4 частки, оскільки внаслідок цього квартира фактично вже зареєстрована за іншою особою. Тому позивач просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 грудня 1996 року, видане державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Саплахіді К.Г., на ім`я ОСОБА_2 , зареєстроване в реєстрі за №3-3019; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52,1 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., після смерті ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2018 рокупозовні вимоги задоволено частково, визнано свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 грудня 1996 року, видане державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Саплахіді К.Г., на ім`я ОСОБА_2 , зареєстроване в реєстрі за № 3-3019 - частково недійсним, в частині визначеної в ньому частки успадкованого майна. Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52,1 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2019 року вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 137-138).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та часткового скасування оскаржуваного заочного рішення з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Міським бюро РАЦС м. Дніпропетровська 22 липня 1952 року, актовий запис №1706 (а.с. 9).

З 07 жовтня 1993 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної власності в рівних частках батькам позивача - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07 жовтня 1993 року, виданим Південним машинобудівним заводом згідно з розпорядженням (наказом) №1251 від 07.10.1993 року, зареєстрованим в МБТІ в реєстрову книгу за №31п-45 (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача - ОСОБА_4 помер, згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної Ради народних депутатів міста Дніпропетровська 10 червня 1996 року, актовий запис №1019 (а.с. 24).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне останньому нерухоме майно, а саме на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Встановлено, що спадкоємцями першої черги після ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , були його дружина - відповідач ОСОБА_2 , та сини спадкодавця - ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_3 .

16 липня 1996 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою №661 про прийняття спадщини після смерті його батька - ОСОБА_4 , в якій зазначив, що крім нього, спадкоємцем являється син померлого - ОСОБА_5 та дружина померлого - ОСОБА_2 (а.с. 35).

На підставі вказаної вище заяви ОСОБА_3 від 16.07.1996 року Третьою дніпропетровською нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №535/96, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 34-40).

Крім того, 30 грудня 1996 року відповідач ОСОБА_2 також звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою №1237 про прийняття спадщини після смерті її чоловіка - ОСОБА_4 та просила видати свідоцтво про право на спадщину (а.с. 42). У своїй заяві №1237 про прийняття спадщини від 30.12.1996 року ОСОБА_2 вказала, що інших спадкоємців, що прийняли спадщину після померлого ОСОБА_4 , немає (а.с. 42).

На підставі вищевказаної заяви №1237 від 30.12.1996 року ОСОБА_2 , Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою була заведена ще одна спадкова справа - №1053/96, копія якої міститься в матеріалах цивільної справи (а.с. 41-49).

Факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_4 в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року, оскільки подружжя на час смерті ОСОБА_4 спільно проживали та були зареєстровані за однією адресою (по АДРЕСА_1 )), - позивачем не оспорюється, що підтверджується змістом позовної заяви, поясненнями в судових засіданнях.

Інший спадкоємець першої черги щодо майна після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 - його другий син ОСОБА_5 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався; ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть на а.с. 26; доказів прийняття ОСОБА_5 спадщини в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року суду не надано, відповідні позовні вимоги не заявлені.

Отже, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину прийняли спадкоємці першої черги - позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 , які успадкували спадкове майно (що складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 )), у рівних частках, тобто по 1/4 частині квартири АДРЕСА_1 .

Однак, Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою замість приєднання заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини від 30 грудня 1996 року до спадкової справи №535/96 (яка була заведене раніше за заявою позивача від 16.07.1996 року), помилково було заведено дві спадкові справи щодо спадкового майна померлого ОСОБА_4 , а саме спадкова справа №535/96 від 16.07.21996 року та спадкова справа №1053/96 від 30.12.1996 року.

30 грудня 1996 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Саплахіді К.Г. на ім`я ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка складається з: 1- коридор, 2 - жила кімната, 3- кухня, 4 - ванна, 5 - туалет, 6 - кладова, 7 - жила кімната, зареєстроване в реєстрі за № 3-3019 (а.с. 49).

31 липня 2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою №1217 про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, щодо майна його померлого батька ОСОБА_4 , а саме на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 37).

Постановою державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. від 31 липня 2017 року позивачу ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 ) після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що 30 грудня 1996 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою вже було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 на все спадкове майно померлого ОСОБА_4 , тобто на 1/2 частину вказаної квартири (а.с. 17).

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що відповідач у справі - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Шевченківським районним у м. Дніпрі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області 27.11.2018 року, про що складено відповідний актовий запис №2165 (а.с. 193).

Приймаючи до уваги, що відповідач померла після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, судом апеляційної інстанції залучено до участі у справі в якості правонаступника відповідача ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , її онуку - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка є донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (сина відповідача) та яка прийняла спадщину після ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією спадкової справи №714/2018, заведеної Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою (а.с. 180-200). Відповідно до матеріалів вказаної спадкової справи, 12.12.2005 року ОСОБА_2 було складено заповіт, згідно якого спадкодавець заповіла земельну ділянку для садівництва № АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , гараж № НОМЕР_4 в автокооперативі "Славутич" - ОСОБА_3 , а квартиру АДРЕСА_1 ) - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частках кожному (а.с. 185). Із заявами про прийняття спадщини ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , звернулись ОСОБА_1 14 грудня 2018 року (а.с. 181) та ОСОБА_3 20 грудня 2018 року (а.с. 188).

Спірні правовідносини щодо права на спадщину ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , регулюються нормами ЦК України 1963 року, оскільки виникли до 01 січня 2004 року і спадкоємці ОСОБА_3 та ОСОБА_2 прийняли спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України 1963 року, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

За правилом статті 548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК України 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкування виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Згідно статті 560 ЦК України 1963 року спадкоємці, закликані до спадкування, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Статтею 561 ЦК України 1963 року визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкуванні як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши помилкове заведення Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою двох спадкових справ за номерами 535/96 та 1053/96 щодо майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заявами спадкоємців ОСОБА_3 (сина) та ОСОБА_2 (дружини); приймаючи до уваги, що при видачі свідоцтва про права на спадщину ОСОБА_2 державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Саплахіді К.Г. не було враховано наявність у спадкодавця ОСОБА_4 іншого спадкоємця першої черги, що прийняв спадщину, - позивача ОСОБА_3 ; встановивши, що позивачу відмовлено у видачі йому свідоцтва про право на 1/4 частину спірної квартири після смерті ОСОБА_4 ; встановивши, що позивач, в порядку спадкування за законом після смерті батька, має право на 1/4 частину спірної квартири, - місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та обґрунтовано визнав за позивачем право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52,1 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., після смерті ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 грудня 1996 року, виданого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Саплахіді К.Г., на ім`я ОСОБА_2 , зареєстрованого в реєстрі за № 3-3019, частково недійсним. Однак, судом першої інстанції безпідставно не визначено в якій саме частині вказане свідоцтво підлягає визнанню недійсним.

Враховуючи викладене, колегія дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення в частині визнання частково недійсним вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення, яким свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 грудня 1996 року, видане державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Саплахіді К.Г. (зареєстроване в реєстрі за №3-3019), ОСОБА_2 - спадкоємцю ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , - визнати недійсним щодо 1/2 частки спадкового майна, яке (спадкове майно) складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ).

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування строку позовної давності до позовних вимог у даній справі, колегія зазначає наступне.

Позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу.

При цьому, згідно роз`яснень Пленуму ВССУ, наданих у п. 37 постанови від 7 лютого 2014 року №5, з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України (Визнання права власності), власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність.

Враховуючи, що спадщина належить ОСОБА_3 з часу її відкриття, але наявність суб`єктивного права позивача не підтверджена відповідними доказами, отримати їх в нотаріальному порядку він позбавлений можливості, ці його права не визнавалися іншим спадкоємцем, а тому позивач обрав правильний спосіб захисту свого права - визнання права судом.

Визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, тобто документа яким підтверджується належність права особі, є похідним способом захисту прав спадкоємця у спорі з іншими спадкоємцями.

За таких умов на позов ОСОБА_3 правила про позовну давність не поширюються.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків суду апеляційної інстанції.

Крім того, за положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, з ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в сумі 1629 (одна тисяча шістсот двадцять дев`ять) грн. 00 коп. Тому додаткове рішення місцевого суду щодо розподілу судових витрат підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування рішення місцевого суду, а також додаткового рішення та ухвалення у скасованій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2018 року в частині визнання свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 грудня 1996 року, виданого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Саплахіді К.Г., на ім`я ОСОБА_2 , зареєстроване в реєстрі за №3-3019 - частково недійсним, в частині визначеної в ньому частки успадкованого майна; та додаткове рішення цього ж суду від 02 серпня 2019 року, - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 грудня 1996 року, видане державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Саплахіді К.Г. (зареєстроване в реєстрі за №3-3019), ОСОБА_2 - спадкоємцю ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , - визнати недійсним щодо 1/2 частки спадкового майна, яке складається з однієї другої частини квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ), яка є правонаступником ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати в сумі 1629 (одна тисяча шістсот двадцять дев`ять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді