КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 359/1208/18

Апеляційне провадження 22-ц/824/7533/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Стрижеуса А.М.

при секретарі Гойденко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану через представника ОСОБА_3 , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Муранової-Лесів І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

у лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому, з урахуванням збільшення позовних вимог просила визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,2046 га кадастровий номер :02:002:0089, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД №663303 від 13.04.2007; визнати право спільної сумісної власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на конструктивні елементи, будівельні, оздоблювальні матеріали, обладнання з урахуванням проведених будівельних робіт та інших сукупних витрат, які були здійснені в процесі будівництва домоволодіння та господарських будівель та споруд, в розмірі 1 032 705 грн; визнати право спільної сумісної власності на конструктивні елементи, будівельні, оздоблювальні матеріали, обладнання з урахуванням проведених будівельних робіт та інших сукупних витрат, які були здійснені в процесі будівництва житлового будинку під літерою «А-1» та ганку «а-1», убиральні «В», літнього душу «Г», колонки питної «К», вигрібної ями «Л», вигрібної ями «М», огорожі «№ 1», ворота «№ 4», літньої кухні «Б-1», веранди «б-1», погреба «Д», хвіртки «№ 2», ворота «№ 3», огорожі «№ 5»; стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частину вартості автомобіля ЗАЗ 110307 «Таврія» д.н.з. НОМЕР_1 , в розмірі 16 255 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що з 07.11.1982 вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 23.09.2013 рішенням Дніпровського районного суду м. Києва розірвано. Під час перебування у шлюбі набуто земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку. На цій ділянці вони збудували літню кухню, заклали фундамент житлового будинку, побудували огорожу, ворота, хвіртку, вбиральню, літній душ, колонку питної води, дві вигрібні ями. За час шлюбу був придбаний автомобіль ЗАЗ 110307 «Таврія» д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідач продав без її згоди після розірвання шлюбу.

У вересні 2018 року відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом про поділ майна подружжя. Проте надалі від позову відмовився та така відмова прийнята ухвалою суду від 05.02.2020

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05.02.2020 позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,2046 га кадастровий номер :02:002:0089, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , право власності на яке посвідчено на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 663303 від 13.04.2007. Визнано право спільної сумісної власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на конструктивні елементи, будівельні, оздоблювальні матеріали, обладнання з урахуванням проведених будівельних робіт та інших сукупних витрат, які були здійснені в процесі будівництва домоволодіння та господарських будівель та споруд за вищевказаною адресою, в розмірі 1 032 705 грн, а саме: незавершеного будівництвом житлового будинку під літерою «А-1» та ганку «а-1», убиральні «В», літнього душу «Г», колонки питної «К», вигрібної ями «Л», вигрібної ями «М», огорожі «№1», ворота «№ 4», літньої кухні «Б-1», веранди «б-1», погреба «Д», хвіртки. «№ 2», ворота «№ 3», огорожі «№ 5». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину коштів, отриманих від продажу автомобіля ЗАЗ 110307 «Таврія» д.н.з. НОМЕР_1 , в розмірі 5 350 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивачки 8 769,43 грн судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині визнання права власності за позивачкою на 1/2 частину земельної ділянки та в частині стягнення з нього судових витрат, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. А саме, судом першої інстанції не враховано, що земельна ділянка, на якій подружжя побудували надвірні споруди, не може бути предметом поділу, оскільки право на неї набуто в порядку приватизації. Суд не звернув уваги на ст. 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрет Кабінету Міністрів України від 26.12.1192 № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядок передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам, ст. 57 СК України, які були чинними на час приватизації. Оскільки земельна ділянка отримана ним в порядку приватизації вона є його особистою власністю і не підлягає поділу як спільне майно подружжя. Суд неправильно застосував положення ч. 1 ст. 62 СК України. Крім того, стягуючи судовий збір суд не звернув уваги, що він є інвалідом 2 групи та відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

У відзиві представник позивачки ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість. Зазначив, що право власності позивачки на Ѕ частину спірної земельної ділянки передбачено ст. 92, 93, 98, 102, ч. 2 ст. 120 та ст. 125 ЗК України.

У судовому засіданні відповідач та його представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Позивач та її представник ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 07.11.1982 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.09.2013 було розірвано.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Ревненської сільської ради народних депутатів від 28.08.1994 земельна ділянка площею 0,20 га для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 була закріплена за ОСОБА_2 , який проживав в АДРЕСА_2 складі сім`ї: ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_6 - дочка.

Згідно з рішенням Мартусівської сільської ради Бориспільського району Київської області 28 сесії 2 скликання від 15.12.2005 № 323 ОСОБА_2 отримав у власність земельну ділянку загальною площею 0,2046 га кадастровий номер :02:002:0089, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. 13.04.2007 відповідач отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 663303.

З метою будівництва житлового будинку на ім`я відповідача ОСОБА_2 оформлено та видано: паспорт на забудову садиби в сільському населеному пункті, план забудови садиби, отримано типовий проект 145-24-133/1.2 на одноквартирний жилий будинок з 5-кімнатною квартирою в двох рівнях. Складено акт виносу в натуру земельної ділянки індивідуального забудовника, затверджений головним архітектором Бориспільського району, ПАТ «Київоблгаз» у 2011 році розроблено робочий проект реконструкції існуючої системи газопостачання житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, а також даними інвентаризаційної справи № 16127 на домоволодіння АДРЕСА_1 , який виготовлений за результатами проведеної у 2017 році інвентаризації КП БРР Бориспільським районним «Бюро технічної інвентаризації», на земельній ділянці, яка перебуває у власності відповідача, у період шлюбу сторонами здійснено будівництво наступних будівель і споруд: закладено фундамент житлового будинку під літерою «А-1» площею основи 128,8 кв м (6 % готовності) та ганку «а-1» площею 16,5 кв м, побудовано - літня кухня «Б-1» площею 85,9 кв м, веранда «б-1» площею 5,5 кв м, убиральня «В», літній душ «Г», колонка питна «К», вигрібна яма «Л», вигрібна яма «М», огорожа «№ 1», хвіртка «№ 2», ворота «№ 3», ворота «№ 4», огорожа «№ 5», погріб «Д».

Згідно з довідкою № 16127 від 25.10.2017 КПБРРБР БТІ, станом на 31.12.2012 право власності на будинок АДРЕСА_1 не зареєстроване. При проведенні інвентаризації 25.10.2017 виявлено самовільно розпочате будівництво житлового будинку, самовільно побудована літня кухня та веранда до неї; побудовані будівлі «В» - убиральня, «Г» - літній душ, «Д» - погріб.

Відповідно до звіту про експертно-грошову оцінку земельної ділянки загальною площею 0,2046 га, кадастровий номер :02:002:0089, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Мартусівка її вартість станом на 15.05.2018 складає 640 000 гривень.

Задовольняючи позовні в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину земельної ділянки, суд виходив з того, що ця земельна ділянка отримана відповідачем для задоволення інтересів сім`ї та її вартість за період шлюбу сторін суттєво збільшилася внаслідок будівництва на ній житлового будинку та господарських споруд.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 2 цієї статті право спільної сумісної власності подружжя на майно придбане за час шлюбу презюмується.

Разом з тим, статтею 57 цього Кодексу визначено перелік май на, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Статтею 61 СК України визначено перелік об`єктів права спільної сумісної власності. Так, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Законом України від 11.01.2011 N 2913-VIстаттю 61 СК України було доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації".

Проте, частину п`яту статті 61 виключено на підставі Закону № 4766-VI від 17.05.2012.

За обставинами справи встановлено, що спірна земельна ділянка надана особисто відповідачу на підставі рішенням Мартусівської сільської ради Бориспільського району Київської області 28 сесії 2 скликання від 15.12.2005 № 323. 13.04.2007 відповідач отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 663303.

Відтак як на час набуття спірної земельної ділянки так і на час поділу майна діє закон, який визначає, що земельна ділянка набута за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, незалежно від того, отримана така земельна ділянка для використання в інтересах сім`ї чи для власних потреб.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині поділу земельної ділянки також застосував положення ст. 62 СК України, вказавши, що вартість спірної земельної ділянки за період шлюбу сторін суттєво збільшилася внаслідок будівництва на ній житлового будинку та господарських споруд.

Відповідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Застосовуючи дану норму до спірних правовідносин суд не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять будь - яких доказів про істотне збільшення вартості земельної ділянки внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого з подружжя.

Висновок суду про те, що будівництво житлового будинку та інших господарських споруд змінило вартість земельної ділянки грунтується на припущеннях. До того ж суд не проводив поділ житлового будинку та встановив, що частина будівель є самовільною забудовою.

Суд не визнавав за сторонами право власності на будинок чи частину житлового будинку та таких вимог, чи вимог про встановлення порядку користування земельною ділянкою позивач не заявляла, а тому доводи представника позивачки про необхідність застосування до спірних правовідносин норм земельного законодавства, які регулюють питання користування земельною ділянкою у разі переходу права власності на житловий будинок, який розміщений на цій земельній ділянці, суперечать положенням СК України та не стосуються предмета даного спору.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову щодо визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину земельної ділянки підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові в цій частині.

Рішення в частині визнання права спільної сумісної власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на конструктивні елементи, будівельні, оздоблювальні матеріали, обладнання та стягнення 1/2 частини коштів, отриманих від продажу автомобіля не оскаржується, а відтак в апеляційному порядку не перевіряється.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо помилкового стягнення з відповідача судових витрат, оскільки він є інвалідом другої групи та звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Позивачкою за подачу позову сплачено судовий збір на загальну суму 9 939,60 грн (а.с. 1, 2, 58-61, 218 т. 1).

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог судовий збір підлягає стягненню пропорційно до задоволеної частини. А саме у грошовій оцінці вартість задоволених позовних вимог складає 521 702,50 грн (1/2 від 1 032 705 + 5 350).

За вказаних обставин судовий збір, який складає 5 217,03 грн пропорційно до задоволеної частини вимог компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2020 року в частині задоволення позову про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину земельної ділянки право власності загальною площею 0,2046 га кадастровий номер :02:002:0089, яка знаходиться у АДРЕСА_1 та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки відмовити.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави Державною судовою адміністрацією понесені неї судові витрати у вигляді судового збору в сумі 5 217,03 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, викладених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 16.06.2020.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

А. М. Стрижеус