Справа № 559/2094/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

при секретарі судового засідання Крушняк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору ТОВ «Відшкодування», про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Гусєв П.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 49 600 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10 грудня 2017 року о 17 год. 05 хв. відповідач, рухаючись автодорогою Київ - Чоп зі сторони м. Рівне у напрямку м. Дубно Рівненської області, на 364 км.+180 м. вказаної дороги, що поблизу с. Молодаво-2 Дубенського району Рівненської області, транспортним засобом «SKODA SUPERB CLASSIC 1.8» р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . У подальшому водій ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом «RENAULT LOGAN» р.н. НОМЕР_2 , та рухаючись зі сторони м. Рівне в сторону м. Дубно, здійснив наїзд на ОСОБА_3 , яка находилась на проїзній частині після попереднього наїзду, в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці події. На виконання вимог Закону України № 1961-IV цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. Потерпіла особа повідомила позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди та подала заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 49 600 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то він як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати в порядку регресу позивачу завдану шкоду. Таким чином, з урахуванням норм чинного законодавства просить стягнути з ОСОБА_1 завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 49 600 грн.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Відповідачем був поданий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає повністю та пояснює, що 30 грудня 2016 року постановою старшого слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУ НП в Рівненській області кримінальне провадження №0000255 закрите у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Слідством не було встановлено, що саме його транспортним засобом були спричинені ОСОБА_3 тілесні ушкодження. Досудовим розслідуванням встановлено, що у його діях, як водія транспортного засобу «SKODA SUPERB CLASSIC 1.8» р.н. НОМЕР_1 , невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, не має. У висновку судово-медичної експертизи №141 від 11.01.2016 року вказано, що ОСОБА_3 вживала алкогольні напої, на що вказує наявність запаху алкоголю від досліджуваних порожнин та внутрішніх органів, а також виявлення при судово-токсикологічному дослідженні у крові з її трупа етилового спирту в концентрації 2,62 проміле. Така сильна кількість етилового спирту у корові за своєю функціональною оцінкою, може відповідати сильному алкогольному сп`янінню. Зазначене свідчить про те, що у діях ОСОБА_3 була груба необережність та нехтування Правилами дорожнього руху, внаслідок чого сталася дана подія. Просить відмовити у задоволені позову Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Представником позивача була подана відповідь на даний відзив в якій зазначено, що відповідач, як водій транспортного засобу «SKODA SUPERB CLASSIC 1.8» реєстраційний № НОМЕР_1 , здійснював діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно шкода, що була завдана вказаним джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України, є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону № 1961-IV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відповідач, як особа, що здійснює дії пов`язані із джерелом підвищеної небезпеки, зобов`язана відшкодувати в порядку регресу позивачу завдану шкоду незалежно від наявності вини. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 21 лютого 2020 року задоволено клопотання представника позивача про залучення до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Відшкодування».

Представник позивача належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Окрім того, показав, що не зважаючи на те, що кримінальне провадження відносно нього закрите у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, він відшкодував матеріальну та моральну шкоду синові загиблої ОСОБА_3 та надав суду докази, які про це свідчать. Просив відмовити у задоволенні позову, враховуючи, що в діях ОСОБА_3 була груба необережність та нехтування Правилами дорожнього руху, внаслідок чого сталася дана подія. Просить відмовити у задоволені позову Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 11 грудня 2015 року було внесено відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с. 14).

У довідці № 82004156 про ДТП зазначено, що 10 грудня 2017 року о 17 год. 05 хв. на автодорозі Київ - Чоп, поблизу с. Молодаво Дубенського району Рівненської області, на 364 км.+150 м. водієм транспортного засобу «SKODA SUPERB CLASSIC 1.8» р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 здійснено наїзд на пішохода ОСОБА_3 . У подальшому водій ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом «RENAULT LOGAN» р.н. НОМЕР_2 , та рухаючись зі сторони м. Рівне в сторону м. Дубно, здійснив наїзд на ОСОБА_3 , яка находилась на проїзній частині після попереднього наїзду, в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці події (а.с. 21).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 (а.с. 15).

ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 (а.с. 13).

ТОВ «Відшкодування» була подана заява про виплату страхового відшкодування для потерпілого ОСОБА_5 (а.с. 9-10).

Як зазначено в довіреності від 30 грудня 2015 року ОСОБА_6 уповноважує ОСОБА_7 - директора ТзОВ «Відродження» здійснювати від його імені та від імені його неповнолітнього сина ОСОБА_5 , встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10 грудня 2015 року (а.с. 16).

Директором ТзОВ ОСОБА_7 були подані реквізити для перерахунку страхового відшкодування (а.с. 17, 18).

Відповідно до інформації від 24 вересня 2019 року поліс на транспортний засіб № НОМЕР_1 не знайдено (а.с. 20).

Згідно довідки № 1 від 03.10.2016 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, а також платіжного доручення № 7723рв від 12.10.2016, позивачем було виплачено особі, яка має право на відшкодування шкоди, а саме ОСОБА_6 суму відшкодування, яка складає 49 600 грн. (а.с. 22,23,24).

Позивачем надано суду копію заяви ОСОБА_8 про відсутність претензій будь-якого характеру матеріального та морального до ОСОБА_1 . Заява засвідчена приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Бадаліс Ж.П. Окрім того, надано копії квитанції та заяву про оплату позивачем усіх витрат пов`язаних з похованням ОСОБА_3

30 грудня 2016 року постановою старшого слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУ НП в Рівненській області кримінальне провадження №0000255 закрите у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с. 5, 6-8).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративно стягнення, суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінального провадження не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватись і оцінюватись судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Відповідно до положень п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров"ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі - МТСБУ, Позивач) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п/п. а) п. 41.1. ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно- правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених У статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов"язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Проте, відповідно до вимог ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У своїй Постанові КЦС ВС від 18.10.2019 № 352/342/17 (61-40790св18) вказав, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Кримінальне провадження №0000255 закрите у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Слідством не було встановлено, що саме транспортним засобом відповідача спричинені ОСОБА_3 тілесні ушкодження. Натомість матеріали кримінального провадження №0000255 свідчать про те, що у даному випадку мав місце умисел ОСОБА_3 , а саме перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння на автодорозі Київ-Чоп та перетинаючи її у темну пору доби не на пішохідному переході із порушеннями ПДР, вона не лише могла передбачити такі наслідки, але й напевно свідомо допускала настання такого результату.

Згідно ч.1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України та відмову у задоволенні позову до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 - 82, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України (місцезнаходження: Русанівський бульвар, буд. 8, м. Київ, ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору ТОВ «Відшкодування» (пл. Соборна, 12а/27 м.Львів, ), про відшкодування шкоди в порядку регресу - відмовити.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 на усій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID19)» №540-ІХ від 30 березня 2020 року визначено, що процесуальні строки у визначених ним випадках автоматично продовжуються на період дії карантину.

Повний текст судового рішення складено 09.06.2020.

Суддя: Р.В. Ралець