Справа № 185/5345/19
Провадження № 2/185/491/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Врони А.О., за участю секретаря судового засідання Зубкової П.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу ЄУ № 185/5345/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

05 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача борг за договором позики в розмірі 76700 грн та судові витрати по справі.

В обґрунтування заявленого позову зазначила, що 08 вересня 2017 року ОСОБА_2 згідно договору позики грошей взяв у позивача в борг 1300 грн, які згідно п. 4.1 договору зобов`язався повернути 22 вересня 2017 року. Але відповідач суму позики не повертає, ухиляється від її повернення. Позика була оформлена відповідним договором та розпискою. Згідно п.4.2 договору в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі (п. 4.1) позичальник сплачує проценти у розмірі 10 % в день від суми простроченої заборгованості до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Позичальник станом на 25 квітня 2019 року борг не повернула. З 23 вересня 2017 року по 25 квітня 2019 року пройшло 580 днів. Всього заборгованість за тілом позики складає 1300 грн, заборгованість за відсотками складає 75400 грн. Крім того, згідно договору поруки укладеного 08 вересня 2017 року між позивачем та ОСОБА_3 , предметом договору є надання поруки за виконання зобов`язань з боку ОСОБА_2 за договором позики від 08 вересня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на суму 1300 грн.

В судове засідання позивач, представник позивача не з`явились, представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач, ОСОБА_3 , у судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.

Відповідач, ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомила, проте подала відзив на позовну заяву.

Відповідач звернулась з відзивом на позовну заяву, в якому в задоволенні позовних вимог просила відмовити в частині стягнення суми в розмірі 75400 грн, посилаючись, що фізичні особи не мають права надавати позику під проценти, фактично для отримання прибутку, оскільки це є фінансовою послугою, по суті укладений договір є споживчим кредитом, позивачем порушено вимоги ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», після закінчення строку договору кредитор не має права нараховувати проценти, встановлена позивачем пеня (10% в день) - 75400 грн в 59 разів перевищує суму наданої послуги, просить застосувати позовну давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір позики від 08 вересня 2017 року, відповідно до умов якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується їх повернути позикодавцю на умовах, встановлених цим договором, а саме, загальна сума позики складає 1300 грн, які згідно з п. 4.1 договору зобов`язався повернути 22 вересня 2017 року (а.с.5).

Згідно із п. 4.2. договору за користування коштами понад строки, які вказані в договорі (п.4.1.) позичальник сплачує проценти у розмірі 10% за кожен день користування позикою (3650 відсотків річних або 3660 відсотків річних, якщо на період користування позикою випадає високосний рік) від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем.

Відповідно до розписки, складеної та підписаною ОСОБА_2 08 вересня 2017 року, нею отримано від ОСОБА_4 гроші в розмірі 1300 грн, які вона зобов`язалась повернути повністю у строки згідно з договором позики грошей, укладеного 08 вересня 2017 року між нею та ОСОБА_4 (а.с.6).

Згідно договору поруки від 08 вересня 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 (поручитель) та ОСОБА_4 (позикодавець), предметом договору є надання поруки за виконання зобов`язань з боку ОСОБА_2 за договором позики від 08 вересня 2017 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на суму 1300 грн. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за договором позики від 08 вересня 2017 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , в розмірі 50 грн. (п.1., 2. договору поруки). Згідно п.4 договору поруки від 08 вересня 2017 року за договором поруки позичальник і поручитель відповідають перед позикодавцем як солідарні боржники в обсязі 50 грн. (а.с.7).

Відповідачі не виконали умови договорів належним чином.

Згідно свідоцтва про шлюб, копія якого міститься в матеріалах справи, серії НОМЕР_1 виданого 27 червня 2018 року Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб 27 червня 2018 року, про що складено відповідний актовий запис № 208. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 привласнила прізвище - ОСОБА_1 (а.с.13).

Приймаючи рішення по суті заявленого позову, суд керується положеннями ч. 1 ст.1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

ОСОБА_2 отримала від позивача грошові кошти в сумі 1300 грн згідно розписки від 08 вересня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договором позики від 08 вересня 2017 року у п.4.2 визначено інший розмір процентів, ніж у ч.2 ст.625 ЦК України (три проценти річних від простроченої суми) на підставі домовленості між сторонами договору позики, що відповідає вказаній статті ЦК України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (п. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (п. 3 ст. 549 ЦК України).

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена в постанові від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (Провадження № 14-254цс19).

Таким чином, стягнення процентів на підставі ч.2 ст.625 ЦК України є правом позичальника на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним коштами понад строки, встановлені в договорі позики грошей.

Що свідчить про неможливість застосування до вказаних правовідносин спеціальної позовної давності, яка визначена для вимог про нарахування пені.

Сторони домовились щодо розміру процентів за користування коштами понад строки, які вказані в договорі позики, про що свідчить умови договору позики. Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Закон України «Про захист прав споживачів» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Так, згідно з розрахунком, позичальник станом на 25 квітня 2019 року борг не повернула, у зв`язку з чим виникла заборгованість на суму 76700 грн, з яких заборгованість за тілом позики складає 1300 грн, заборгованість за відсотками складає 75400 грн.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання, у другу чергу сплачуються проценти і неустойка, у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Договором поруки від 08 вересня 2017 року передбачено, що відповідачі солідарно відповідають за договором позики у розмірі 50 грн., які на підставі ст. 534 ЦК України, мають бути стягнуті в рахунок погашення процентів солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики у розмірі 76650 грн, яка складається з заборгованості за позикою - 1300 грн, заборгованості за відсотками - 75350 грн, солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає стягненню сума заборгованості за відсотками в розмірі 50 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , суму боргу зі сплати процентів за договором позики від 08 вересня 2017 року в розмірі 50 (п`ятдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , суму боргу за договором позики від 08 вересня 2017 року в розмірі 76650 (сімдесят шість тисяч шістсот п`ятдесят) грн, яка складається з заборгованості за позикою - 1300 грн, заборгованості за відсотками - 75350 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , витрати по оплаті судового збору в сумі 767 (сімсот шістдесят сім) грн 86 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , витрати по оплаті судового збору в сумі 0 (нуль) грн 54 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. О. Врона