Номер провадження: 22-ц/813/174/20
Номер справи місцевого суду: 515/712/18
Головуючий у першій інстанції Семенюк Л. А.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Сороколет Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

від позивача акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - не з`явились,

від відповідача ОСОБА_1 - не з`явились,

переглянувши справу №515/712/18 за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 7 червня 2019 року у складі судді Семенюк Л.А., -

в с т а н о в и в :

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», звернувшись 10 травня 2018 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Договір №б/н від 5 квітня 2007 року, за яким отримано кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на порушення зобов`язань за договором, позивач АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 за Договором №б/н від 10 травня 2007 року заборгованість станом 16 квітня 2018 року в загальній сумі 11529,27 грн. та судові витрати (а.с.2-4).

Ухвалою судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 5 червня 2018 року відкрито провадження у справі (а.с.37).

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала, пославшись на те, що тіло кредиту нею повернуто, а нарахування відсотків та неустойки є безпідставним (а.с.52-53).

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 7 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено за недоведеністю вимог (а.с.78-80).

Висновок суду мотивовано тим, що позивач, не заявляє вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, проте нараховує відсотки, не зазначаючи чи існує заборгованість за тілом кредиту, чи стягнута така судовим рішенням, чи погашена заборгованість та коли, на яку суму тіла кредиту та за який період проценти нараховано тощо. Умови та Правила банківських послуг, на які посилається позивач, не містять підпису відповідача, а в заяві позичальника від 5 квітня 2007 року без номеру відсутня домовленість сторін щодо сплати пені та штрафів за невиконання договору, а також не зазначено, що позивач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, які додані позивачем до позовної заяви.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 липня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення суду.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.83-86).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у помилковості висновку суду про недоведеність вимог.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, в ході апеляційного провадження подано докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

5 квітня 2007 року ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в АТ КБ «ПриватБанк» підписала анкету-заяву, в якій зазначила про свою згоду з тим, що анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають Договір, що вона ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку у письмовому вигляді (а.с.8).

На підставі укладеного у такий спосіб Договору №б/н від 5 квітня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , останньою отримано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Згідно інформації з Єдиної клієнтської бази ПАТ КБ «ПриватБанк» в ПК «Промінь» ОСОБА_1 видано 5 квітня 2007 року платіжну картку НОМЕР_2 строком дії 12/08, тобто грудня 2008 року включно; видано 23 листопада 2010 року платіжну картку НОМЕР_3 строком дії 06/14, тобто червень 2014 року включно; видано 3 жовтня 2014 року платіжну картку НОМЕР_4 строком дії 01/18, тобто січня 2018 року включно; видано 2 листопада 2015 року платіжну картку НОМЕР_5 строком дії 03/19, тобто березень 2019 року включно; видано 23 серпня 2016 року платіжну картку НОМЕР_6 строком дії 12/19, тобто грудня 2019 року включно (а.с.90).

Виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 відображає рух коштів із зазначенням дати, деталей, суми грошових операцій, тобто містить деталізацію усіх дебетних та кредитних платежів по платіжних картках в період їх дії (а.с.91-94).

Згідно розрахунку за Договором №б/н від 5 квітня 2007 року заборгованість станом на 31 травня 2015 року склала 4516,29 грн., з них: 3387,15 грн. заборгованість за кредитом; 103,94 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с.5).

Згідно розрахунку за Договором №б/н від 5 квітня 2007 року заборгованість станом на 16 квітня 2018 року склала 11529,27 грн., з них: 3776,07 грн. заборгованість по процентам; пеня 7200,19 грн., 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 525,20 грн. штраф (процентна складова) (а.с.6-7).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). З підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, виникають зобов`язання (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

На підставі укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 Договору №б/н від 5 квітня 2007 року виникло грошове зобов`язання, що мало сторонами договору виконуватись належним чином.

Судом першої інстанції у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю вимог, з чим суд апеляційної інстанції погоджується та, відповідно, не приймає доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до Договору №б/н від 5 квітня 2007 року ОСОБА_1 отримала грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування коштами з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок та видано платіжні картки, остання платіжна картка НОМЕР_6 була видана 23 серпня 2016 року строком дії до 12/19.

Апеляційний суд звертає увагу, до АТ КБ «ПриватБанк» докази щодо отримання платіжних карток, руху коштів по рахунку клієнта тощо додав лише до апеляційної скарги, незважаючи на те, що мав подати всі наявні в нього докази до суду першої інстанції, як наслідок, відповідач, рівно як і суд першої інстанції були позбавлені можливості проаналізувати інформацію, що міститься у вказаних доказах.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з тих обставин, які йому були відомі з поданих до суду доказів, при цьому суд правильно зазначив, що позивач пред`явив вимоги про стягнення процентів та неустойки за Договором №б/н від 5 квітня 2007 року, при цьому про заборгованість по тілу кредиту не йшлося.

3 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) прийнято постанову щодо стягнення грошових коштів по договору приєднання, за змістом якої банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Із аналізу прийнятої Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) постанови від 3 липня 2019 року, висновки якої щодо застосування відповідних норм права в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню, встановлено, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених раніше у рішеннях Верховного Суду України, та орієнтувала судову практику у справах, де банк звертається до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором, укладеним шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на те, що на підставі норм матеріального права, які застосовуються до стандартної (типової) форми кредитного договору, не підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами та застосуванню відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин, враховуючи вищевказаний правовий висновок, не пред`явлення вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та, відповідно, не надання суду доказів того чи взагалі заборгованість по тілу кредиту наявна, суд констатує відсутність підстав для задоволення із заявлених банком правових підстав вимог в частині стягнення процентів та неустойки.

Суд першої інстанції встановив обставини справи, що мають значення для розгляду справи, визначився зі спірними правовідносинами та норами матеріального права, що такі регулюють, застосував правові висновки, дав належну оцінку наданим суду доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 7 червня 2019 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 березня 2020 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков