Провадження № 2/761/1535/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

при секретарі - Бордусенко Б.С.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_2 про стягнення невиплаченої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , в якому просив суд зобов`язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 внести до трудової книжки ОСОБА_3 запис про прийняття його на роботу з 01 травня 2017 року на посаду «виконавець робіт» та звільнення з вказаної посади з 30 червня 2017 року за власним бажанням відповідно до ст.36 КЗпП України, стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заробітну плату за період з 01 травня 2017 року по 30 червня 2017 року в розмірі 6 400 грн., та 426, 60 грн. за чотири дні невикористаної відпустки.

В судовому засіданні, 24 лютого 2020 року, представником позивача було уточнено позовні вимоги, а саме: зобов`язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 внести до трудової книжки ОСОБА_3 запис про прийняття його на роботу з 01 травня 2017 року на посаду «виконавець робіт» та звільнення з вказаної посади з 20 червня 2017 року за згодою сторін відповідно до ст.36 КЗпП України, стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заробітну плату за період з 01 травня 2017 року по 20 червня 2017 року в розмірі 5 333, 33 грн., та 666, 64 грн. за чотири дні невикористаної відпустки.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, 01 травня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено трудовий договір. За умовами даного договору розмір заробітної плати встановлювався не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. На момент укладання трутового договору розмір мінімальної заробітної плати становив 3 200 грн. В липні 2017 року позивач звернувся із заявою про звільнення та просив виплатити йому несплачену заробітну плату, надати наказ про звільнення, внести запис до трудової книжки та видати трудову книжку. Однак, відповідач проігнорував заяву позивача. Тому, позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 16 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

12 вересня 2019 року на адресу надійшов відзив на позов в якому сторона відповідача зазначала, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, просила суд відмовити у його задоволенні, обґрунтовуючи тим, що позивач не подав трудову книжку для заповнення. 15 травня 2017 року на прохання позивача, відповідачем було видано заробітну плату в розмірі 3 200 грн. за травень 2017 року в якості авансу. 23 травня 2017 року відповідачем виявлено крадіжку з сейфу на робочому місці позивача в розмірі 25 000 грн. Позивач зізнався в крадіжці та 25 травня 2017 року написав розписку із зізнанням та зобов`язався повернути викрадені гроші. Після постійних запізнень та прогулів без поважної причини, відповідачем подано заяву про кримінальне правопорушення. В результаті відкрито кримінальне провадження за підозрою позивача. 20 червня 2017 року позивач написав заяву про звільнення без будь-яких вимог, цього ж дня позивача звільнено наказом. Заробітна плата позивача за двадцять робочих днів червня 2017 в розмірі 2 133 грн. не була виплачена останньому у зв`язку з відсутністю його на робочому місці, а також крадіжку грошей.

Ухвалою суду від 24 лютого 2020 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до слухання по суті.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених в позові, просила суд позов задовольнити.

Відповідача, проти позову заперечував, з підстав, наведених у відзиві на позов, просила суд залишити позов без задоволення.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

В судовому засіданні встановлено і це не заперечувалось сторонами, що позивач працював на посаді, «виконавець робіт» у ФОП ОСОБА_2 згідно трудового договору між працівником та фізичною особою від 01 травня 2017 року. (а.с.4).

Позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення із вказаної посади за згодою обох сторін з 20 червня 2017 року (а.с. 43).

Заборгованість по заробітній платі становить 5 333, 33 грн.: за період з 01 травня 2017 року по 30 червня 2017 року.

Компенсація за невикористану відпустку за чотири дні становить 666, 64 грн.

Інші докази судом до уваги не приймались, оскільки вони не мають значення для розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України,суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Положеннями ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995, № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно п. 2 вказаного Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

З врахуванням наведеного, в судовому засіданні встановлено, що відповідачем всупереч вимог ст. 116 КЗпП України, не проведено в день звільнення позивача виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, у зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість по виплаті заробітної плати за травень 2017 року по червень 2017 року в розмірі 5 333, 33 грн., по виплаті компенсації за невикористану щорічну відпустку за чотири календарні дні в розмірі 666, 64 грн.

При цьому, представником відповідача в судовому засіданні не доведено правомірності не виплати позивачу нарахованих сум.

За таких обставин у вказаній частині позивні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, підлягає задоволенню і вимога щодо внесення до трудової книжки ОСОБА_3 запис про прийняття його на роботу з 01 травня 2017 року на посаду «виконавець робіт» та звільнення з вказаної посади з 20 червня 2017 року за згодою сторін відповідно до ст.36 КЗпП України. Станом на день винесення рішення відповідачем не внесено вищевказані зміни до трудової книжки позивача.

З врахуванням наведеного, перевіривши докази по праві, суд вважає за необхідне зобов`язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 внести до трудової книжки ОСОБА_3 запис про прийняття його на роботу з 01 травня 2017 року на посаду «виконавець робіт» та звільнення з вказаної посади з 20 червня 2017 року за згодою сторін відповідно до ст.36 КЗпП України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 43 Конституції України, ст. 116, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.4, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 275, 279, 352-355, 430 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_2 про стягнення невиплаченої заробітної плати - задовольнити у повному обсязі.

Зобов`язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 внести до трудової книжки ОСОБА_3 запис про прийняття його на роботу з 01 травня 2017 року на посаду «виконавець робіт» та звільнення з вказаної посади з 20 червня 2017 року за згодою сторін відповідно до ст.36 КЗпП України.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заробітну плату за період з 01 травня 2017 року по 20 червня 2017 року в розмірі 5 333, 33 грн., та 666, 64 грн. за чотири дні невикористаної відпустки.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , іпн. - НОМЕР_1 ,

Фізична особа підприємець ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , іпн. - НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 06 березня 2020 року.

Суддя: