Справа № 456/2148/18 Головуючий у 1 інстанції: Бораковський В.М.
Провадження № 22-ц/811/1688/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:41
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Сеньків Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (в подальшому - «Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 09.11.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/0021/74/53410, згідно з умовами якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 1 067 780 грн. строком до 09.11.2022 року, а позичальник зобов`язувалася повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12,2 % річних, комісії та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором (в подальшому - «Кредитний договір»). Проте, позичальник не виконала взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснювала щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно з Графіком погашення кредиту та відсотків за кредитом, в зв`язку з чим станом на 08.05.2018 року у неї утворилась заборгованість у сумі 660 494 грн. 99 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 575 192 грн. 74 коп. (в тому числі - простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 29 226 грн. 85 коп.), заборгованості за відсотками у розмірі 27 217 грн. 43 коп. (в тому числі - простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 22 776 грн. 35 коп.) та пені в сумі 58 084 грн. 82 коп.

Як зазначено в описовій частині оскаржуваного рішення, «у судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги, зазначивши, що відповідачем погашено частину заборгованості у сумі 200 000,00 грн, в зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором з урахуванням погашеної суми, у розмірі 460 494 грн 99 коп та судові витрати».

Згідно резолютивної частини оскаржуваного рішення, суд ухвалив «позов … задовольнити повністю».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0021/74/53410 від 09.11.2007 року у сумі 460 494 грн. 99 коп. та судові витрати у сумі 10 788 грн. 42 коп., а всього 471 283 грн. 41 коп.

Скасовано захід забезпечення позову у виді арешту майна (квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 ), вжитий судом відповідно до ухвали суду від 29.11.2018 року (а.с. 144-148).

Дане рішення оскаржила відповідачка ОСОБА_1 .

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Банку «задовольнити частково», покликаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Звертає увагу на те, що згідно п. 1.4 Кредитного договору процентну ставку за користування кредитом встановлено у розмірі 12,2 %, а відтак вважає, що «незрозумілим є застосування кредитної ставки 17,2 % саме за період з 11.03.2013 року по 16.05.2013 року, оскільки відповідно до Розрахунку, кількість днів прострочення платежів Відповідачем станом на 12.03.2013 року становила 25 днів» (а.с. 155-163).

На письмове клопотання апелянта ОСОБА_1 (а.с. 208-209) апеляційний розгляд справи було відкладено на 09-30 год. 26 жовтня 2020 року.

Будучи своєчасно (20.08.2020 року) належним чином повідомленою про апеляційний розгляд справи 26 жовтня 2020 року (а.с. 217, 218), апелянт в судове засідання не з`явилася і про причини такої неявки суд не повідомила, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається учасниками справи (зокрема - і апелянтом) факт укладення 09.11.2007 року між Банком та відповідачкою ОСОБА_1 . Кредитного договору, а також факт надання Банком відповідачці (як позичальнику) кредиту у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 1 067 780 грн. строком до 09.11.2022 року, так само, як і факт порушення відповідачкою взятих на себе за згаданим Кредитним договором зобов`язань, зокрема - щодо своєчасного погашення отриманого нею кредиту, а також сплати відсотків за користування кредитними коштами.

В обґрунтування заявлених Банком позовних вимог останнім були поданими до суду першої інстанції розрахунки цих позовних вимог (а.с. 5-6, 103-106): останній раз такі розрахунки Банком були поданими до суду апеляційної інстанції (з урахуванням вже проведених відповідачкою в ході судового розгляду даної справи проплат; а.с. 195-198), які Банком також були надісланими і відповідачці/апелянту (а.с. 212-215).

В той же час, матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи Банком, а за висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 11.07.2018 року у справі № 753/7883/15 (рішення у ЄДРСР № 75498350), доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги про ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги Банку «задовольнити частково», до уваги прийматися не можуть - за необґрунтованістю та бездоказовістю цих доводів.

Пунктом 1.6 Кредитного договору встановлено, що за домовленістю сторін процентна ставка за користування кредитом збільшується на 5 % річних від ставки, вказаної в пункті 1.4 Договору, при настанні таких умов: 1.6.1. несвоєчасне надання Кредитору Договору (полісу) страхування застави/іпотеки та/або життя (або страхування від нещасного випадку) Позичальника та документів, що підтверджують повну сплату страхового платежу.

У пункті 4.1 Кредитного договору Кредитор (Банк) зобов`язувався надати Позичальнику (відповідачці) кредитні кошти за умови укладення договорів забезпечення та укладення договорів страхування предмету іпотеки/застави, життя або страхування від нещасного випадку.

На твердження Банку, відповідачкою ОСОБА_1 вищезгаданих умов Кредитного договору про страхування виконано не було, у зв`язку з чим з 11.03.2013 року і було збільшено процентну ставку з 12.2 % до 17,2 % річних: відповідачкою/апелянтом не було подано до суду доказів на спростування цього твердження Банку (докази про наведене у матеріалах справи відсутні).

В подальшому (у зв`язку з виконанням відповідачкою умов Кредитного договору про страхування) сторони досягнули домовленості про повернення процентної ставки до розміру 12,2 % річних, однак цієї домовленості сторони досягли лише 17 травня 2013 року - шляхом укладення Додаткової угоди до Кредитного договору (а.с. 101-102).

За наведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що «незрозумілим є застосування кредитної ставки 17,2 % саме за період з 11.03.2013 року по 16.05.2013 року», також не можуть прийматися до уваги.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 лютого 2020 року- без змін.

Відновити дію рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 лютого 2020 року, зупинену ухвалою Львівського апеляційного суду від 01 липня 2020 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 26 жовтня 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.