ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/574/19
Провадження № 22-ц/4820/279/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

за участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника відповідачки ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 681/574/19 за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду від 08 листопада 2019 року (суддя Дідек М.Б.повне судове рішення складено 15 листопада 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: служба у справах дітей Полонської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування Полонської районної державної адміністрації про зміну форми участі у вихованні дитини шляхом зміни режиму відвідування.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 вказував, що він та відповідачка є батьками ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження дитини відносини між сторонами поступово погіршувалися і в 2014 році відповідачка разом із донькою переїхали проживати до м. Полонного Хмельницької області. ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_4 зверталася до суду із позовом про позбавлення позивача батьківських прав, проте в задоволенні вказаного позову було відмовлено і ці обставини змусили його звертатися до суду із позовом про визначення способу його участі у вихованні дитини. Та рішенням Полонського районного суду від 31 травня 2018 року суд визначив для ОСОБА_1 такі способи участі у вихованні ним дочки: здійснення побачень, спільне проведення часу у кожну другу суботу щомісячно з 11.30 до 19.00 годин, а також додатково у кожен день народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 кожного року з 12.00 до 16.00 години за місцем фактичного проживання дитини, яким на даний час є АДРЕСА_1 ; крім того суд зобов`язав ОСОБА_4 не чинити перешкод в участі ОСОБА_1 у вихованні дитини.

Проте, після набрання рішенням законної сили, відповідачка уникає його виконання та відмовляє позивачу у можливості бачитися та спілкуватися із донькою. ОСОБА_1 вважає, що у зв`язку із такими діями ОСОБА_4 він позбавлений реальної можливості реалізувати свої права як батька, а тому просив суд змінити спосіб його участі у вихованні та спілкування із донькою, шляхом встановлення режиму відвідування дитини, а саме: щотижня кожний понеділок, середу та четвер - з 11.30 год. до 17.00 год. за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 з можливістю здійснювати прогулянки в межах м. Полонного без обмеження адрес прогулянок; кожну другу та четверту суботу - з 11.30 год. до 19.00 год. та кожну другу та четверту неділю - з 11.30 год. до 16.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 з можливістю здійснювати прогулянки в межах м. Полонного без обмеження адрес прогулянок; щорічно кожен день народження дитини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 кожного року до досягнення дитиною повноліття з 12.00 год. до 16.00 год. за вказаною адресою з наданням можливості прогулянки в межах м. Полонне Хмельницької області; крім того, після досягнення дочкою 7-річного віку (з ІНФОРМАЦІЯ_2 року) кожну другу в місяці п`ятницю та неділю - з 10.00 год. п`ятниці до 19.00 год. неділі за місцем його проживання АДРЕСА_2 без обмеження адрес прогулянок з можливістю відвідування бабусі; кожні шкільні канікули в літній та зимовий період не менше 7 діб для відпочинку та оздоровлення дитини на території України; в порядку забезпечення виконання рішення суду, зобов`язати ОСОБА_4 , а також будь-яку особу, якій відповідач довіряє виховання доньки, здійснювати передання доньки, за місцем проживання останньої, при цьому роз`яснити відповідачці, що батько на виконання зазначеного графіку відвідування має право не заходити безпосередньо до помешкання відповідачки, не чинити перешкод в майбутньому у спілкуванні з дочкою, у зв`язку з чим завчасно та постійно повідомляти його про будь-яку поважну причину неможливості відвідування доньки, зміщуючи при цьому графік відвідування рівно на один тиждень, а також повідомляти про відбуття дочки за межі м. Полонного на термін більше 3-х діб, обов`язково повідомляти його про перебування дочки в м. Києві для можливості проведення планової зустрічі в межах м. Києва.

Рішенням Полонського районного суду від 08 листопада 2019 року позов задоволено частково. Визначено для ОСОБА_1 такі способи участі у вихованні ним дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 :

- здійснення побачень, спільне проведення часу у кожну суботу щомісячно з 11.30 год. до 19.00 год., а також додатково у кожен день народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 з 12.00 год. до 16.00 год. за місцем фактичного проживання дитини, яким на даний час є АДРЕСА_1 за домовленістю між батьками з можливістю у визначені дні побачень здійснювати прогулянки в межах м. Полонного;

- під час шкільних канікул в літній та зимовий період за домовленістю між батьками можливість проводити не менше 5 (п`яти ) діб для відпочинку та оздоровлення на території України.

Зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкод в участі ОСОБА_1 у вихованні дитини, а також завчасно повідомляти його про будь-яку поважну причину неможливості відвідування доньки.

В решті заявлених позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку та вважає, що воно постановлене з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Апелянтка зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам відповідача у тій частині, що кожен візит позивача до дитини проводиться із залученням членів громадської організації «Батько має право», тобто взагалі чужих людей, які жодного відношення до дитини не мають. Разом з тим апелянтка вважає, що оскаржуване рішення може завдати шкоди психологічному здоров`ю малолітньої доньки. ОСОБА_4 вказує, що розпорядженням Полонської РДА позивачу було визначено графік відвідування доньки, проте ОСОБА_1 жодного разу до дитини не приїжджав. Апелянтка вказує на те, що суд першої інстанції своїм рішенням грубо порушив права дитини та принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та в матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування щодо вирішення спору, який є обов`язковим при розгляді таких категорій справ. На думку ОСОБА_4 , позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності в більш частих його зустрічах із донькою, а також не довів, що така їх частота відповідає якнайкращим інтересам дитини з урахуванням її віку та психоемоційного стану. Зважаючи на викладене, ОСОБА_4 просила суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове судове рішення, яким в позові відмовити.

ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу на рішення Полонського районного суду від 08 листопада 2019 року. Так, апелянт вважає, що районний суд обмежив його права, посилаючись на те, що позивач і його донька проживають в різних містах і між сторонами наявна конфліктна ситуація, адже це суб`єктивні чинники, які жодним чином не повинні звужувати права позивача та його законні інтереси. Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, додавши номер квартири до місця зустрічей із дитиною, оскільки вважає, що присутність позивача в квартирі буде провокувати скандали зі сторони матері відповідачки, що може негативно позначитися на психологічному стані дитини, а тому ОСОБА_1 в позові зазначив місце здійснення побачень із донькою по АДРЕСА_3 без зазначення номеру квартири. Апелянт також вказує, що заявлені ним позовні вимоги відповідають та ґрунтуються на висновках Європейського суду з прав людини, а суд першої інстанції дискримінуючи права сторін на користь матері, звузив не тільки права позивача, а й ущемив інтереси дитини. Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відзиви на апеляційні скарги від учасників справи не надходили.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 11 лютого 2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Полонської РДА

ОСОБА_1. та його представник Герус Ю.М. підтримали апеляційну скаргу позивача та заперечили проти апеляційної скарги ОСОБА_4 ..

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_3 проти апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечила, а апеляційну скаргу відповідачки просить задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 , представники Служби у справах дітей Полонської РДА та органу опіки та піклування Полонської РДА до суду не з`явилися. Останні направили до суду заяви про слухання справи без їх участі.

Колегія суддів заслухавши позивача, його представника, представника відповідачки та суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що сторони по справі в період 2011-2014 років проживали у фактичних шлюбних відносинах в м. Києві, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_6 , батьком якої є ОСОБА_1 .

В 2014 році сторони припинили спільне проживання та ОСОБА_4 разом з дочкою переїхала проживати в м. Полонне.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 31 травня 2018 року визначено для ОСОБА_1 такі способи участі у вихованні ним дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : здійснення побачень, спільне проведення часу у кожну другу суботу щомісячно з 11.30 год. до 19.00 год., а також додатково у кожен день народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 кожного року з 12.00 год. до 16.00 год. за місцем фактичного проживання дитини, яким на даний час є АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкод в участі ОСОБА_1 у вихованні дитини.

Судом також встановлено, що між матір`ю дитини та її батьком наявний конфлікт, що пов`язаний з наявністю неприязних стосунків і цей факт підтверджується неодноразовими зверненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до правоохоронних органів (т.1 а.с. 8, 133, 150)

Як вбачається із Інформації про виконавче провадження ОСОБА_1 неодноразово намагався побачитися із донькою, проте заплановані зустрічі не відбувалися. Так, 08.02.2019 року ОСОБА_4 повідомила, що дитина хворіє, 09.03.2019 року відповідачка була відсутня вдома, 13.04.2019 року під час зустрічі ОСОБА_4 чинила перешкоди і дитини для спільного проведення часу батькові не надала, 11.05.2019 року відповідачка дитину для побачення (спільного проведення часу) батьку ОСОБА_1 також не надала, 04.06.2019 року та 11.07.2019 року надійшли заяви від ОСОБА_1 про неможливістю здійснити побачення із донькою, ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 надіслала заяву, що у зв`язку із сімейними обставинами здійснити побачення та спільне проведення часу 10.08.2019 року з дочкою неможливо, 13.09.2019 року від ОСОБА_1 надійшла заява, що здійснити побачення із дочкою ІНФОРМАЦІЯ_5 неможливо (т.1 а.с.135-141).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно врахував інтереси дитини, рівність батьків щодо спілкування та виховання дитини незалежно від того, з ким вона проживає, конфлікт сторін та встановив наступні способи участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою: - здійснення побачень, спільне проведення часу у кожну суботу щомісячно з 11.30 год. до 19.00 год., а також додатково у кожен день народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 з 12.00 год. до 16.00 год. за місцем фактичного проживання дитини, яким на даний час є АДРЕСА_1 за домовленістю між батьками з можливістю у визначені дні побачень здійснювати прогулянки в межах м. Полонного; - під час шкільних канікул в літній та зимовий період за домовленістю між батьками можливість проводити не менше 5 (п`яти ) діб для відпочинку та оздоровлення на території України. Та зобов`язав ОСОБА_4 не чинити перешкод в участі ОСОБА_1 у вихованні дитини, а також завчасно повідомляти його про будь-яку поважну причину неможливості відвідування доньки.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа "Хант проти України", № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа "Мамчур проти України" № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно із ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України зазначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Висновки суду узгоджуються із матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 в тій частині, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не були враховані інтереси дитини, адже дитина не знає свого батька та, коли він з`являється із членами ГО «Батько має право», вона як батька так і інших лякається та категорично відмовляється від зустрічей і психологом рекомендовано дитині спілкування з батьком починати виключно в присутності мами, психолога або відповідного спеціаліста, зважаючи на те, що дитина не пам`ятає батька є необґрунтованими.

Оскільки мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою та батько має право на участь у вихованні дитини, тому відповідачка, діючи у якнайкращих інтересах дитини, зобов`язана не чинити перешкод у спілкуванні позивача з дитиною, допомігши їй при цьому адаптуватися до батька. А позивач, також діючи у якнайкращих інтересах дитини, зобов`язаний проводити свої побачення із дитиною психологічно не нашкодивши їй.

А Інформаційна довідка про психологічно-діагностичні консультації з ОСОБА_5 від 27 квітня 2019 року не є належним та достатнім доказом переживання дитиною емоційного стресу саме через негативну поведінку батька (т.1 а.с.46-48).

Колегія суддів вважає, що спосіб участі батька у вихованні дитини, встановлений судом першої інстанції є найкращим для забезпечення інтересів доньки сторін. Крім того, судом враховано малолітній вік та прихильність дитини до матері. Вказане не суперечить інтересам дитини, не перешкоджає її нормальному розвитку і відповідає обсягу обов`язків та прав батька щодо дитини.

Доводи ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про те, що оскаржуване рішення може завдати шкоди психологічному здоров`ю малолітньої ОСОБА_7 є припущеннями та побоюваннями матері дитини, що не підтверджені об`єктивними доказами, а згідно з частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В апеляційній скарзі відповідачка, як на підставу для відмови в спілкуванні батька із дитиною посилається на те, що дитина не знає позивача як свого батька, що на думку колегії суддів не впливає на обсяг прав дитини на спілкування із рідним батьком і обсяг прав та обов`язку батька на участь у вихованні своєї дитини.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_4 на те, що ОСОБА_1 протягом останнього року постійно хворіє, перебуває у стані депресії та нехтуючи своїми батьківськими правами жодного разу до дитини не прибув в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України є недоведеними.

Адже жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували стан здоров`я позивача, як такого, що унеможливлює його право на спілкування із малолітньою донькою, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з донькою, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, судом першої інстанції не встановлено, відповідачкою не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 неодноразово приїжджав до місця проживання відповідачки та доньки, проте ОСОБА_4 чинила перешкоди позивачу для побачень із донькою через свою відсутність та відмову надати дитину для спілкування з батьком (т.1 а.с.135-141).

Посилання в апеляційних скаргах як позивача так і відповідачки на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи ухвалив рішення без висновку органу опіки та піклування є такими, що заслуговують на увагу, проте на правильність вирішення спору це не вплинуло.

Так, відповідно до законодавства України, коли зачіпаються інтереси неповнолітньої дитини участь органів опіки та піклування є обов`язковою (ч. 4 ст. 19 СК України).

Відповідно до роз`яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі досудового розгляду» згідно з вимогами частини 3 статті 45 ЦПК України (в редакції 2004 року) суд повинен з`ясувати необхідність залучення до участі у справі органу державної влади або органу місцевого самоврядування для надання висновків у рамках своїх повноважень. Участь зазначених органів у цивільному процесі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це необхідним.

Так, обов`язковою є участь органів опіки та піклування при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини.

Згідно з ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Полонської РДА від 27.02.2020 року на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини № 9 від 26 лютого 2020 року визначено ОСОБА_1 способи участі у вихованні своєї дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме: встановлено зустрічі батька з дитиною кожну суботу з 11.00 год. до 19.00 год. та у кожний день народження дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з 12.00 год. до 16.00 год. за місцем проживання дитини, за попередньою домовленістю між батьками; під час шкільних канікул у літній та зимовий період проводити 5 днів відпочинку та оздоровлення на території України за попередньою домовленістю між батьками (т. 2 а.с. 68).

І визначені органом опіки та піклування способи участі ОСОБА_1 у вихованні своєї дочки відповідають тим способам участі ОСОБА_1 у вихованні дитини, що визначені судом першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції дискримінує та обмежує права позивача на користь матері є голослівними.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського Суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та рішення від 27 листопада 1992 року у справі «Олссон проти Швеції»).

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає із прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і в першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

І суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, встановивши, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у спілкуванні їх спільної дитини, дійшов правильного висновку та обґрунтовано визначив саме такі способи участі батька у вихованні малолітньої дочки, що не суперечать інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційних скарг для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду від 08 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 березня 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай