Провадження № 22-ц/801/718/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 рокуСправа № 127/28741/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (судді - доповідача),

суддів Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кашпрук Ольги Василівни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2020 року, ухвалене в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Бессараб Н.М., дата складення повного тексту рішення 31 січня 2020 року,

встановив:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09 серпня 2009 року сторони уклали шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №1755. За час перебування у шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . 01 квітня 2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області було постановлено рішення про розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем. Рішення набрало законної сили 12 квітня 2016 року. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться його життям, не надає матеріальну допомогу на утримання дитини.

У зв`язку із вищевикладеним, позивач звернулася з даним позовом до суду та просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2020 року позов задоволено.

Вирішено, стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ј частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 21.10.2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Обгрунтовуючи мотиви прийнятого рішення місцевий суд врахував обставини, визначені ст. 182 СК України, а саме матеріальне становище платника та одержувача аліментів, стан здоров`я дитини та відповідача, наявності на його утриманні неповнолітньої дитини від іншого шлюбу, а також виходив із засад якнайкращого забезпечення інтересів дитини та визначення розміру аліментів в розмірі необхідному і достатньому для його гармонійного розвитку.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кашпрук О.В. подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просила змінити оскаржуване рішення в частині розміру стягнення аліментів з 1/4 на 1/6 частини від заробітку, врахувавши добровільну сплату відповідачем аліментів за жовтень та листопад 2019 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправомірно не взяв до уваги наявність у відповідача інших утриманців, зокрема, непрацездатного батька та малолітнього сина від іншого шлюбу, які також потребують матеріального забезпечення. Вважає, що прийняте рішення дискримінує ОСОБА_2 , невірно встановлюючи, що у зв`язку із вищим доходом відповідача в порівнянні з позивачем, саме на нього покладається надмірний обов`язок з утримання дитини ОСОБА_3 . Окрім того, зазначає, що позивач ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження розміру щомісячних витрат на утримання дитини. На її думку, встановлений судом, на основі консультативних висновків спеціаліста від 24 лютого 2015 року, 08 жовтня 2015 року, 06 жовтня 2016 року та 07 травня 2016 року (встановлений діагноз: лійкоподібна асиметрична деформація грудної клітини; пласкі вальгусні ступні, фімоз), стан здоров`я дитини, не потребує особливого лікування. Відповідач не заперечує обов`язку утримувати дитину, однак на його думку суд неправомірно не врахував в рахунок оплати аліментів сплату ним коштів в жовтні та листопаді 2019 року в розмірі 2000 грн. та вважає, що достатнім розміром аліментів є 1/6 частка від усіх його доходів.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 заперечила аргументи відповідача викладені в апеляційній скарзі вказавши, що судом першої інстанції вірно враховано матеріальний стан сім`ї позивача та відповідача. Вважає, що докази надані відповідачем щодо купівлі медичних препаратів для батька відповідача не дають змоги встановити ким та для кого купувались останні. Окрім того, зазначає, що стан здоров`я дитини, який погіршується, підтверджується консультативними висновками від 24 лютого 2015 року та 19 вересня 2019 року у зв`язку з чим потребує вчасного та дороговартісного лікування. Також вказує, що відповідач взагалі не приймає, будь-якої участі у вихованні та повсякденному матеріальному забезпеченні малолітнього сина ОСОБА_3 , яке потребує значних витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги відповідача, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом достовірно встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня 2016 року (а.с. 6).

Під час перебування в шлюбі, у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серїі НОМЕР_1 (а.с. 7).

Малолітня дитина сторін - син ОСОБА_3 зареєстрований і проживає разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта, довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 12 червня 2019 року та довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію №3874 від 21 листопада 2019 року, виданої МКП «УК «Київська» (а.с. 4-5, 8, 68).

Дитина ОСОБА_3 відвідує КЗ «Дошкільний навчальний заклад №26 Вінницької міської ради». На підставі направлення №36 від 04.09.2018 року, з 10 вересня 2018 року малолітнього ОСОБА_3 переведено в групу компенсуючого типу з вадами опорно-рухового апарату, що підтверджується довідкою №05.1.11/140 від 26 листопада 2019 року (а.с. 75, 79-80).

Згідно довідки ПП «Конекс» від 12 листопада 2019 року підтверджено, що позивач ОСОБА_1 працювала в ПП «Конекс» до 16 жовтня 2019 року та відповідно до довідки про доходи її сукупний дохід за період з травня 2019 року по жовтень 2019 року склав 29433,03 грн. (а.с. 64-65).

Згідно довідки ПП «Конекс» від 26 листопада 2019 року підтверджено, що ОСОБА_1 працює на посаді старшого провізора у відділі внутрішнього аудиту в ТОВ «Конекс-Фарм» та отримала заробітну плату за жовтень 2019 року в розмірі 2531,11грн. (а.с. 62-63).

Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , відповідач ОСОБА_2 02 червня 2017 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 (а.с. 22).

Від даного шлюбу відповідач має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_3 (а.с. 23).

Відповідач ОСОБА_2 працює фахівцем з методів розширення ринку збуту АТ «Київський вітамінний завод», його сукупний дохід з травня 2019 року по жовтень 2019 рік склав 97532,67 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 20 листопада 2019 року (а.с. 25).

ОСОБА_6 - рідний брат відповідача, є інвалідом ІІІ групи, інвалідність йому встановлено до 01 квітня 2020 року, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №090464 (а.с. 39).

ОСОБА_7 , яка є матір`ю відповідача, працює молодшою медичною сестрою в КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. Ющенка О.І. Вінницької обласної ради», її сукупний дохід за період з травня 2019 року по жовтень 2019 року склав 23767,01 грн. (а.с. 40).

Відповідачем ОСОБА_2 надано суду копії медичних документів та копії квитанцій в підтвердження того, що відповідач надає матеріальну допомогу своєму батьку ОСОБА_8 , який хворіє та потребує витрат на лікування (а.с. 27-38).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Вказаною нормою не передбачено звільнення від обов`язку в разі не можливості виконання такого обов`язку.

Згідно з положеннями частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Указаною нормою права не передбачено право суду відхилятись від зазначених вимог.

Частиною першою статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (частина друга статті 182 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, а ОСОБА_2 є її батьком та на нього покладено однаковий з ОСОБА_1 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд попередньої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, виходив з того, що відповідач працює і отримує постійний дохід, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з матір`ю та знаходиться на утриманні позивача, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 21 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, судом правильно враховано право дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Загальновідомими є також обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дітей.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Однак указані положення закону не свідчать про необхідність обмеження розміру аліментів, які присуджуються для сплати платником аліментів, мінімальним рекомендованим розміром аліментів.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України, текст якої наведено вище.

Відповідно до частини 5 статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

За аналогією, позивач має право заявляти вимоги про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину у порядку позовного провадження.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про наявність підстав для часткового задоволення вимог у розмірі 1/6 замість 1/4 частини заробітку відповідача, колегія апеляційного суду вважає їх необґрунтованими та недоведеними.

Відповідач має постійний заробіток, що підтверджено довідками про доходи ПАТ «Київський вітамінний завод», доданих до відзиву на позов, а також і до апеляційної скарги.

У доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що 1/4 частина його заробітку значно перевищить розмір встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, однак законом відповідна обставина як підстава для зменшення присудженого розміру аліментів не передбачена.

Відповідачем не наведено інших обставин, які згідно із статтею 182 СК України мають значення для встановлення меншого розміру аліментів, зокрема, що після сплати всіх обов`язкових платежів та аліментів розмір його доходу буде меншим ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб, а відтак неспроможність його виплачувати аліменти у встановленому розмірі; наявність інших осіб, які перебувають на його утриманні, тощо.

При цьому, не можна прийняти до уваги посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що суд не взяв до уваги добровільне надання щомісячної матеріальної підтримки непрацездатному батьку. Так, на час розгляду справи в апеляційній інстанції батьку встановлено третю групу інвалідності та він отримує пенсію, тобто утримання від держави, в зв`язку з чим не може вважатись таким, що перебуває на утриманні сина, що не виключає допомогу дітей.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував перебування на його утриманні малолітнього сина від іншого шлюбу, також не заслуговують на увагу, оскільки утримання відповідачем сина шляхом сплати аліментів в заявленому позивачем розмірі, дозволяє утримувати в такому ж розмірі і дитину від іншого шлюбу. Наявність у відповідача ще однієї дитини не може погіршувати становище дитини, яка проживає окремо від батька. При цьому, зазначаючи в апеляційній скарзі про необхідність забезпечення також, як власних потреб, так і потреб дружини, відповідачем замовчується інформація щодо наявності доходу у останньої.

Також підлягають відхиленню посилання в апеляційній скарзі на те, що квартира по АДРЕСА_2 переоформлена на відповідача нібито за договором купівлі-продажу, а фактично буде отримана лише після смерті бабусі, оскільки таке не впливає на його статус власника.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, також вірно врахував низький щомісячний дохід позивачки, в зв`язку з чим остання потребує матеріальної допомоги на утримання їх спільного з відповідачем сина, який має встановлений медичними установами діагноз: сколіотична постава; лійкоподібна асиметрична деформація грудної клітки; плоско-вальгусні ступні; фімоз, що підтверджується дослідженими в ході розгляду справи карткою комплексного обстеження дитини, випискою з медичної карти, консультативними висновками (а.с. 70-74, 76-78, 81-88), що доводами апеляційної скарги не спростовано.

Доказів щодо отримання позивачкою доходів у більшому розмірі, відповідач судам першої та апеляційної інстанції не надав.

Разом з тим, колегія суддів не вважає сплатою за аліментними зобов`язаннями перераховування позивачу грошових коштів на картковий рахунок в добровільному порядку, оскільки, як встановлено судом першої інстанції, між сторонами домовленість про розмір аліментів не була досягнута, відповідачем указані грошові кошти сплачувались на власний розсуд поза межами судового спору на виконання батьківського обов`язку, в зв`язку з чим сплачені відповідачем кошти в жовтні, листопаді 2019 року врахуванню, як добровільна сплата за рішенням суду, не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кашпрук Ольги Василівни залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

Т.М. Шемета