Справа № 571/40/19
Провадження № 2/571/34/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2020 року. смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області в складі: судді одноособово Комзюк А.Ф., при секретарі Колодич Ю.В., з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу,

в с т а н о в и в :

Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" (далі ПрАТ «УПСК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 31023 гривні 00 копійок.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.03.2014 року між ПрАТ «УПСК» та ОСОБА_3 було укладено Договір (Поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/7199017, яким позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Mercedes», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.

05 жовтня 2014 року близько 22 год. 50 хв., на автодорозі Рокитне-Старе Село поблизу с.Дроздинь Рокитнівського району Рівненської області, відповідач керуючи забезпеченим автомобілем «Mercedes», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 .. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 було завдано тілесних ушкоджень, внаслідок чого вона померла на місці пригоди. Представник потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди звернувся до страховика позивача із заявою про виплату страхового відшкодування Полісом №АС/7199017. Позивач на підставі наданих документів визнав вказану подію страховим випадком. Відповідно до проведеного розрахунку загальний розмір страхового відшкодування за Полісом №АС/7199017, що підлягав виплаті склав: 79 241 гривня 35 копійок. На підставі страхового акту №ОЦ/037/000/17/0044 від 19.10.2017 року позивачем було виплачено представнику потерпілому ОСОБА_5 , страхове відшкодування за шкоду, заподіяну смертю ОСОБА_4 в розмірі 31023 гривні 00 копійок з яких 14616 гривень відшкодування моральної шкоди та 16407 гривень виплати утриманцям станом на жовтень 2017 року. Станом на 24.10.2017 року загальним розмір фактично виплаченого позивачем страхового відшкодування за Полісом №АС/7199017 становить 31023 гривні. З моменту ДТП відповідач взагалі не повідомив письмово страховика про дану дорожньо-транспортну пригоду, чим порушив умови договору обов`язкового страхування №АС/7199017 та Закону України, щодо повідомлення позивача про настання страхового випадку.

Посилаючись на норми статтей 979, 1167, 1187, 1191 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), статтей 3,22, 27, 38 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просять стягнути із відповідача суму виплаченого страхового відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 31 023 гривні 00 копійок та витрати по сплаті судового збору.

19 лютого 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач зазначив, що позовні вимоги не визнає. Після настання дорожньо-транспортної пригоди, відповідач невідкладно викликав швидку медичну допомогу та поліцію. По приїзду слідчо-оперативної групи, відповідача було затримано та вилучено посвідчення водія, технічний паспорт, транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування, що унеможливлювало його повідомити протягом 3 діб ПрАТ «УПСК»

Також, винна особа повинна бути встановлена та доведена в законному порядку. Щодо підтвердження вини відповідача, позивачем не вказано та не надано жодного доказу. Згідно постанови слідчого від 31 березня 2015 року кримінальне провадження закрито. Було встановлено, що з моменту виникнення небезпеки для руху, водій автомобіля «Mercedes» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 .. В діях водія автомобіля «Mercedes» не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися б у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Крім того з його сторони порушень Правил дорожнього руху, які перебувають в причинному зв`язку з настанням цієї ДТП, ні слідчим ні експертним шляхом не встановлено.

Отже, в діяннях відповідача відсутній склад кримінального правопорушення, також відсутні ознаки вчинення адміністративного правопорушення, тому в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

12 березня 2019 року представником позивача подано відповідь на відзив, де зазначають, що підставою для звернення позивача до суду з даним позовом було те, що відповідно до п.п. «ґ» п.п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1166. 1187, 1191 ЦК України позивач отримав право регресної вимоги до відповідача в межах суми виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АС/7199017, оскільки відповідачем не було повідомлено позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди у строки та на умовах, передбачених ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Спірні правовідносини підпадають під правове регулювання як загальних норм, зокрема ЦК України, що регулюють загальні положення щодо відшкодування шкоди, так і спеціальних - Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За правилами ч. 2,5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює свою діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. У даних правовідносинах цивільна відповідальність покладається на особу, яка заподіяла шкоду.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відтак, перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Подібний правовий висновок міститься також в роз`ясненнях, викладених в п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до яких відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки та його обов`язку відшкодувати шкоду настають навіть якщо ця шкода завдана не з його вини.

З постанови про закриття кримінального провадження від 31.03.2015 року дорожньо-транспортна пригода за участі відповідача сталася внаслідок порушення пішоходом ОСОБА_4 вимог п.п. 1.5, 4.1, 4.4, 4.14 Правил дорожнього руху України разом з тим, порушення пішоходом ОСОБА_4 . Правил дорожнього руху України свідчить про грубу необережність потерпілої, проте, закон не визначає грубу необережність як обставину, що звільняє відповідача, як заподіювача шкоди, від цивільно-правової відповідальності.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Таким чином, з урахуванням того, що, як зазначалось вище, ступінь вини потерпілого не впливає на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, зазначена дорожньо- транспортна пригода є страховим випадком, так як внаслідок нього настала цивільно-правова відповідальність відповідача, відповідальність якого була застрахована позивачем відповідно до Полісу про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7199017.

Наявність чи відсутність вини в діях Відповідача жодним чином не впливає на відшкодування моральної шкоди та витрат пов`язаних з утримання неповнолітніх дітей загиблої ОСОБА_4 .

В свою чергу, відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відтак, оскільки встановлений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок щодо повідомлення страховика про настання страхового випадку відповідач не виконав, доказів своєчасного повідомлення позивача про настання страхового випадку ані позивачу, ані суду не надав, то позивач вважає обґрунтованим пред`явлення даного регресного позову до відповідача.

Під час розгляду справи представник позивача Самойленко ОСОБА_6 . позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові та відповіді на відзив та доповнив, що у зв`язку з тим, що відповідач не повідомив позивача у трьохденний термін про ДТП, позивач був позбавлений можливості прийняти участь у розслідуванні вказаного страхового випадку, про який стало відомо від потерпілого у 2017 році, який звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Оскільки факт ДТП було встановлено правоохоронним органом, позивачем було визнано страховий випадок та проведено виплату в межах страхового ліміту.

Представник відповідача Ціпан О.П ОСОБА_7 вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначив, що після ДТП, у відповідача були вилучені посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб, а відповідач був позбавлений можливості інформувати позивача про ДТП, оскільки був затриманий і взятий під варту. Крім того, позивач визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування в межах страхового ліміту. Жодних негативних наслідків для страхової компанії не настало. Під час досудового розслідування було зібрано достатньо доказів, які вказали на те, що ДТП трапилася з вини потерпілої, тому кримінальне провадження закрито. Посилаючись на правові позиції Верховного Суду та Верховного Суду України, висловлені у справах з подібних правовідносин, просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позива ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Судом встановлено, що 23.03.2014 року між Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" та ОСОБА_3 укладено Договір (Поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/7199017, яким забезпечено транспортний засіб марки «Mercedes benz», номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 10).

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 31 березня 2015 року зазначено, що 05 жовтня 2014 року близько 22 год. 50 хв., у темну пору доби, на автодорозі Рокитне-Старе Село поблизу с.Дроздинь Рокитнівського району Рівненської області, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Mercedes benz», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », з увімкненим ближнім світлом фар, зі швидкістю приблизно 90 км/год., по незалежних від нього причинах скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка вийшла на проїзну частину, з права на ліво по ходу руху автомобіля. У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події, а транспортний засіб отримав механічні пошкодження. При розслідуванні було встановлено, що зі сторони водія ОСОБА_3 порушень Правил дорожнього руху, які перебувають в причинному зв`язку з настанням цієї ДТП ні слідчим ні експертним шляхом не встановлено. У прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням ДТП і шкідливими наслідками, що стали, перебуває порушення пішоходом ОСОБА_4 п.1.5, п.4.1, п.4.4, п.4.13 Правил дорожнього руху. Кримінальне провадження закрите в зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 11-12).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16).

15.05.2017 року представник потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_5 на адресу ПрАТ «УПСК» подав заяву про виплату страхового відшкодування та просив здійснити відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 05.10.2014 року, де водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Mercedes benz», д.н.з. НОМЕР_1 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , внаслідок ДТП ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження від яких померла на місці пригоди (а.с. 13).

Згідно страхового акту №ОЦ/037/000/17/0044 та платіжних доручень №1171 та №1172 від 24.10.2017 р. позивачем перераховано представнику ОСОБА_9 - ОСОБА_5 страхову виплату в сумі 31 023 гривні 00 копійок та пеню в розмірі 977,44 гривень (а.с. 27,28).

При цьому, судом не встановлено та ПрАТ «УПСК» не доведено, що відсутність своєчасного повідомлення про ДТП призвело до необґрунтованої виплати страхового відшкодування, оскільки після отримання претензії з вимогою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/7199017 від 23.03.2014 укладеним з ОСОБА_3 , ПрАТ «УПСК» визнало страховий випадок та 24.10.2017 року перерахувало представнику потерпілого страховий платіж в повному обсязі.

Згідно із ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У пп.«ґ» 38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону №1961-IV передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп.33.1.2 п.33.1 ст.33 цього закону.

Відповідно до пп.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону №1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше від трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст.41 цього закону, МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Верховний суд у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 208/7291/13-ц зазначив, що факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте якщо: факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинне ґрунтуватися на загальних положеннях про відшкодування шкоди у недоговірних зобов`язаннях.

Отже, якщо: факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сама страхова компанія відповідача його визнала, узгодила з потерпілим розмір страхового відшкодування та сплатила його то висновки судів про те, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку є підставою для пред`явлення регресного позову, не ґрунтуються на правильному застосуванні пп.33.1.4 п.33.1 ст.33, пп.«ґ» 38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону №1961-IV.

Вказана позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах ВСУ від 16.09.2015 у справі №6-284цс15 , від 22.03.2017 у справі №6-2011цс16.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст.ст.264,265,279 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 31023 гривні 00 копійок , відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія", місцезнаходження: 04080, м.Київ, вул.Кирилівська,40, , р/р НОМЕР_2 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Суддя (підпис) Згідно з оригіналом.

Суддя Рокитнівського районного суду

Рівненської області А.Ф.Комзюк

Повний текст рішення виготовлено 30.03.2020 року.