П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 року

м. Рівне

Справа № 572/3343/19

Провадження № 22-ц/4815/279/20

Головуючий у Сарненському районному суді

Рівненської області: Довгий І.І.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції:

о 09 год. 05 хв. 20 грудня 2019 року в м. Сарни

Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Мотивуючи свої вимоги, зазначала, що 27 серпня 2010 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Сарненського управління юстиції Рівненської області. Від шлюбу вони мають двох дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте останні шість місяців діти з матір`ю проживають окремо від батька та повністю перебувають на її утриманні. ОСОБА_1 матеріальної допомоги дітям не надає, про те, чи він офіційно працевлаштований, позивачу не відомо, але вона стверджувала, що відповідач на заробітках отримує близько 10-12 тисяч гривень. ОСОБА_2 безробітна, її нерегулярний дохід становить 3-4 тисячі гривень, чого не вистачає для забезпечення потреб дітей.

З наведених спонукань просила стягнути на свою користь з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з серпня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.

У поданому відзиві ОСОБА_1 просив позов задовольнити частково та стягнути аліменти у визначеному законом мінімальному розмірі. Всупереч доводам ОСОБА_2 зазначав, що не ухиляється від батьківських обов`язків та надає дітям посильну матеріальну допомогу. Хоча й підробляє неофіційно, однак його дохід значно менший, аніж вказала позивач. Крім того, відповідач покликався на те, що утримує матір, яка є особою з інвалідністю з дитинства ІІІ групи.

20 грудня 2019 року позивач подала заяву про зменшення позовних вимог, де просила стягнути аліменти в розмірі по 1 500 гривень на кожну дитину щомісяця, до досягнення ними повноліття, а справу розглянути без її участі.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1 500 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 28 жовтня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 768,40 гривень судового збору.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необґрунтованість.

На її обґрунтування зазначав, що фактично судове засідання не відбулося і головуючий у суді попередньої інстанції запропонував позивачу подати заяву про зменшення позовних вимог, а відповідачу - про визнання позову. Проте із такими позовними вимогами заявник не погоджувався, що підтверджується поданим відзивом, де, зокрема, вказувалось про відсутність роботи та факт проживання разом з матір`ю - особою з інвалідністю з дитинства ІІІ групи, яка отримує незначну пенсію. Головуючий же повідомив, що за браком часу немає необхідності проводити судове засідання та наполіг в написанні заяви.

З викладених підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати, а позовні вимоги задовольнити, стягнувши аліменти на дітей в мінімальному розмірі.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила залишити оскаржуване судове рішення без змін. Стверджувала, що посилання відповідача на те, що суд його примусив подати заяву про визнання позову не відповідає дійсності, адже її подання зумовлене попередньою домовленістю між сторонами щодо розміру аліментів, який і був стягнутий.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Як встановлено судом, і ці обставинами не заперечується і визнаються, сторони від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом із матір`ю.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу уникнення відповідачем своїх батьківських обов`язків з надання дітям матеріального утримання, тобто із факту порушення прав дітей на матеріальне забезпечення своїм батьком, що підлягають судовому захисту.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України "Про судовий збір" що, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.

Згідно зі ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У силу положень ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.ст. 18 і 27).

Аналіз даних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Доводи апеляційної скарги з приводу незаконності оскаржуваного рішення суду у зв`язку з тим, що суддя районного суду наполіг на написанні заяви про визнання позову, колегія суддів вважає голослівними, оскільки такі не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами.

Також не беруться до уваги й аргументи відповідача про те, що він не працевлаштований, позаяк відсутність офіційного працевлаштування не є підставою для зменшення визначеного судом розміру аліментів, який відповідає інтересам та потребам дітей і є необхідним для забезпечення їм належних умов для фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.

Суперечливими є й твердження ОСОБА_1 про те, що він утримує свою матір, адже є відсутні докази, які б стверджували ці обставини.

Так, остання є особою з інвалідністю з дитинства ІІІ групи, але отримує пенсію і матеріали справи не містять інформації про те, що вона за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду і не здатна до самообслуговування тощо.

Хоча згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, заявник не надав, а апеляційним судом здобуто не було.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, згідно зі ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

С.О.Гордійчук