ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/870/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю апелянта ОСОБА_1 , відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 лютого 2020 року, суддя Продан Б.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ нерухомого майна в натурі,

встановив:

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Хмельницької міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ належної їй частини житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 загальною площею 37,6 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат площею 18 кв.м., коридору площею 10,9 кв.м., кухні площею 8,7 кв.м.

На обґрунтування позову зазначила, що вказана частина житлового будинку належить їй на підставі договору дарування від 19.03.2002 року. Власниками інших частин будинку є відповідно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.03.2017 року виділили свої частки у натурі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 лютого 2020 року в задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На думку апелянта суд неповно та не об`єктивно встановив обставини справи, у зв`язку з чим прийшов до необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Зазначив, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тій обставині, що після набуття у власність квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 19.03.2002 року, вказану квартиру, яка розташована в одноповерховому будинку, на підставі рішення виконкому Хмельницької міської ради від 26.09.2002 року №805 знято з балансу та одночасно виділено ОСОБА_1 частку із загальної площі будинку, яка склала 12/50 частин. Саме на підставі цього рішення вона зареєструвала своє право власності на 12/50 частин житлового будинку, відтак на момент звернення до суду вона була співвласником відповідного житлового будинку.

В судовому засіданні апелянт підтримала доводи апеляційної скарги. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в суді визнали доводи апеляційної скарги, проти задоволення позову не заперечували. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи судом були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є : неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 згідно договору дарування від 19.03.2002 року на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 на праві приватної власності належить окрема квартира як об`єкт нерухомого майна, а не частка в будинку, співвласниками якого є відповідачі, тому виділ відповідної частки майна є неможливим.

Висновок суду є необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною першою ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна (ч.ч. 1, 2 ст. 357 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 19.03.2002 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_3 та складається з двох житлових кімнат площею 18 кв.м., коридору площею 10,9 кв.м. та кухні площею 8,7 кв.м. На підставі вказаного договору ОСОБА_1 в Хмельницькому БТІ 04.04.2002 року зареєстровано право приватної власності на вказану квартиру за реєстровим номером №680 (а.с. 9). Вказана площа квартири та її кімнат відповідає відомостям зазначеним у долученій позивачем копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що в АДРЕСА_1 (а.с. 5-8).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15.03.2017 року, яке набрало законної сили 28.03.2017 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 виділено в натурі в рівних частках приміщення з житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , а саме: 1-1 коридор площею 10,8 кв.м., 1-2 житлову площею 10,5 кв.м., 1-3 ванну площею 2,0 кв.м., 1-4 коридор площею 3,8 кв.м., 1-5 коридор площею 2,6 кв.м., 1-6 кухню площею 9,0 кв.м., 1-7 топочну площею 2,8 кв.м., 1-8 житловою площею 6,4 кв.м., 1-9 житловою площею 13,2 кв.м., а всього загальною площею 61,1 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 виділено в натурі в рівних частках приміщення з житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , яке складається з: житлової кімнати площею 10,8 кв.м., житлової кімнати площею 11,3 кв.м., житлової кімнати площею 8,5 кв.м., кухні площею 8,2 кв.м., коридору площею 5,7 кв.м., веранди площею 7,7 кв.м., а загальною площею 51,8 кв.м. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у житловому будинку по АДРЕСА_1 . Виділено ОСОБА_2 в натурі частину, що є у спільній частковій власності 21/100 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , яка складається з: коридору площею 10,1 кв.м., житлової кімнати площею 10 кв.м., житлової кімнати площею 13,2 кв.м., коридору площею 10,2 кв.м., санвузла площею 4,9 кв.м., кухні площею 10,5 кв.м., загальною площею 58,8 кв.м., житловою - 23,2 кв.м. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 у житловому будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 19-21).

Як вбачається зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №211204044 від 03.06.2020 року, на виконання вищевказаного рішення суду проведено реєстрацію права власності на житлові будинки за адресою АДРЕСА_4 за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_5 за ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , за адресою АДРЕСА_6 за ОСОБА_2 відповідно.

Разом з тим на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.04.2019 року, індексний номер 46676568 за ОСОБА_1 на підставі рішення Хмельницької міської ради №805 від 26.09.2002 року зареєстровано право власності на 12/50 частки житлового будинку, що за адресою АДРЕСА_1 , загальна площа якої становить 37,6 кв.м. (а.с.10).

Згідно положень ст. 244 Цивільного кодексу Української РСР (у редакції чинній на момент набуття позивачем у власність квартири) договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

07 лютого 2002 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1998 року «Про заходи щодо створення системи реєстрації прав на нерухоме та рухоме майно» наказом Міністерства юстиції України N7/5 від 07 лютого 2002 року (з наступними змінами та доповненнями) було затверджено Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно. Пунктом 1 Наказу було передбачено установити, що до 1 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об`єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ), створеними до набрання чинності Законом України від 11 лютого 2010 року №1878-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Станом на дату укладення договору дарування від 19.03.2002 року законодавство України не передбачало реєстрації права власності у відповідному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, згідно з п. 2 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 11 лютого 2010 року N 1878-VI, яким викладено Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у новій редакції, державна реєстрація прав на нерухоме майно в порядку, визначеному цим Законом, здійснюється з 1 січня 2012 року.

Суд першої інстанції, посилаючись на наявність у позивача права приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 не врахував, що на момент звернення до суду ОСОБА_1 належало саме 12/50 частин житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , загальною площею 37,6 кв.м., які вона набула у власність на підставі рішення Хмельницької міської ради №805 від 26.09.2002 року, та зареєструвала своє право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.04.2019 року. Вказане рішення є чинним і у встановленому законом порядку не скасовувалось та не визнавалось незаконним.

Відповідно до частин першої третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 року у справі № 6-12цс13 зроблено висновок про те, що виділ часток (поділ) жилого будинку, який перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо) (постанова Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 601/180/16).

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них» (постанова Верховного Суду від 16.04.2020 року у справі № 725/602/18).

Як вбачається з матеріалів справи позивач згідно договору дарування набула у власність квартиру АДРЕСА_3 та складається з двох житлових кімнат площею 18 кв.м., коридору площею 10,9 кв.м. та кухні площею 8,7 кв.м. Площа і конфігурації даної квартири та її кімнат відповідає частці, яку просила виділити позивач та загальній площі 12/50 частин житлового будинку, що розташований за вказаною адресою.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Досліджуючи матеріали справи колегія суддів враховує, що приміщення загальною площею 37,6 кв.м. про виділ якого просить позивач, складається з двох житлових кімнат площею 18 кв.м., двох коридорів площами 6,9 кв.м. та 4 кв.м. та кухні площею 8,7 кв.м., є ізольованим. У ньому наявні окремі інженерні мережі електрозабезпечення, газопостачання та опалення, що дає ОСОБА_1 можливість експлуатувати виділену її частку житлового будинку окремо. Ця обставина підтверджується також і тим, що до зняття з балансу квартири на підставі рішення Хмельницької міської ради №805 від 26.09.2002 року частка у будинку ОСОБА_1 складала окрему ізольовану квартиру, яка зареєстрована у Хмельницькому БТІ.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що виділ ОСОБА_1 належної їй частки в розмірі 12/50 будинку по АДРЕСА_1 забезпечить її житлові права і не призведе до порушення прав інших осіб.

Оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та невірно застосував норми матеріального права, дійшовши до необґрунтованих висновків про недоведеність позивачем своїх позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 у приватну власність належні їй 12/50 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , які складаються з двох житлових кімнат площею 18 кв.м., двох коридорів площами 6,9 кв.м. і 4 кв.м. відповідно та кухні площею 8,7 кв.м. Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 12/50 часток у будинку по АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 червня 2020 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко