Провадження № 2/643/1378/20
25.03.2020 року м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Харченко А.М.
за участю секретаря - Башкевіч Є.О.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька,
22.11.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить дозволити ОСОБА_1 , без згоди батька ОСОБА_2 , оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньої ОСОБА_3 за межі України на наступний період: з «20» травня 2020 року по «31» грудня 2020 року до Туреччини та Єгипту, з «01» липня 2020 року по «01» вересня 2020 року до Грузії, з 01 квітня по 31 грудня 2020 року до країн Шенгенської угоди (Франція, Німеччина, Австрія, Іспанія, Греція, Угорщина, Італія, Польща, Словенія, Словаччина, Чехія), з 01 червня 2020 по 31 серпня 2020 до Російської Федерації з метою оздоровлення та відпочинку; надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон без згоди батька ОСОБА_2 ; вирішити питання розподілу судових витрат в порядку приписів Цивільного процесуального Кодексу України.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на ті обставини, що вона має намір та можливість забезпечити повноцінний відпочинок доньки в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її імунітету, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. Однак, з лютого 2016 року вона не може з`ясувати з відповідачем питання надання дозволу на виїзд дитини за кордон, оскільки відповідач після розлучення не приймає участі у вихованні та забезпеченні дитини, умисно переховується з метою невиконання рішення суду щодо сплати аліментів, не повідомляє місце своєї роботи та місце перебування. На її звернення, як усні так і письмові про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон відповідачем було проігноровано.
Позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Представник третьої особи - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування, рішення просила прийняти на розсуд суду, з урахуванням інтересів дитини.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження (а.с. 5).
Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , шлюб між чоловіком ОСОБА_2 і дружиною ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 22 від 25.03.2008 року (а.с. 6).
ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні та забезпеченні неповнолітньої ОСОБА_3 , умисно переховується з метою невиконання рішення суду про стягнення аліментів (а.с. 7, 8-9, 42-43).
В силу ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень.
Суд вважає, що своєю бездіяльністю відповідач позбавляє дитину права, гарантованого їй Конституцією і діє всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини
Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Відповідно до ст. 141 СК України визначена рівність прав та обов`язків батьків відносно дитини.
У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Суд вважає, що бажання позивача вивезти дитину за кордон з метою повноцінного відпочинку, покращення фізичного, духовного та морального розвитку не суперечить інтересам дитини, відповідає засадам сімейних правовідносин та сприяє здійсненню гарантованих дитині прав на належний розвиток та виховання.
Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Відповідно до вищезазначеного, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 840, 80 грн.
Керуючись ст. 48 Конституції України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 264-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 150, 155 СК України, постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами та доповненнями), суд
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
дозволити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , без згоди батька ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за межі України на наступний період: з «20» травня 2020 року по «31» грудня 2020 року до Туреччини та Єгипту, з «01» липня 2020 року по «01» вересня 2020 року до Грузії, з 01 квітня по 31 грудня 2020 року до країн Шенгенської угоди (Франція, Німеччина, Австрія, Іспанія, Греція, Угорщина, Італія, Польща, Словенія, Словаччина, Чехія), з 01 червня 2020 по 31 серпня 2020 до Російської Федерації з метою оздоровлення та відпочинку.
Надати дозвіл ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , на виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон без згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Харченко А.М.