Ухвала

Іменем України

30 березня 2020 року

м. Київ

справа № 357/5569/18

провадження № 61-2354 ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д.(суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мочинського Анатолія Романовича на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 січня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 10 вересня 2018 року позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 40 121,29 грн та 1 762,00 грн судових витрат,

а всього 41 883,29 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 січня 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 10 вересня 2018 року відмовлено.

У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Мочинського А. Р. на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 січня 2020 року, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги представник ОСОБА_1 - адвокат Мочинський А. Р. зазначає, що ОСОБА_1 не проживав за місцем його реєстрації у період розгляду даної справи, а тому не знав про наявність судового процесу. Про існування вказаної цивільної справи ОСОБА_1 дізнався лише 10 грудня 2019 року при отриманні смс-повідомлення про накладення арешту. Крім цього, зазначає, що за адресою місця реєстрації ОСОБА_1 проживає його мати, яка отримавши рішення суду його йому не передавала та не повідомляла його про судові повістки.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України

від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон України

№ 460-IX) установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані

і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного

суду від 10 лютого 2020 року касаційну скаргу представника

ОСОБА_1 - адвоката Мочинського А. Р. залишено без руху для усунення виявлених недоліків, а саме запропоновано уточнити прохальну частину касаційної скарги, сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 840,80 грн і надати документ, що підтверджує його сплату. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий судом строк заявник направив матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2020 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України (тут і далі

у редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 460-IX) незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Установивши, що ОСОБА_1 був обізнаний про існування вказаної цивільної справи та пред`явлення до нього позову, а також про результати її розгляду судом першої інстанції, отримавши 14 липня 2018 року копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви

з додатками, а 09 жовтня 2018 року копію рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2018 року, апеляційний суд правильно застосував положення частини другої статті 358 ЦПК України та відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яку він подав 24 грудня

2019 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не

є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами

і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня

2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд

з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Такий правовий висновок міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого

2019 року по справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд

в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга

є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі

з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також

у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норми процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мочинського Анатолія Романовича на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 січня 2020 року

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Д. Д. Луспеник

Б.І. Гулько

Ю. В. Черняк