Справа № 569/5275/20
УХВАЛА

06 квітня 2020 року

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Тимощук О.Я., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу та визнання договору недійсним, із заявою про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу та визнання договору недійсним.

По даній справі відкрито провадження і вона призначена до розгляду.

06.04.2020 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області позивачем подано заяву про забезпечення позову.

Свою заяву обґрунтовує тим, що 17 квітня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Позикодавець передає Позичальнику у власність грошові кошти в сумі 120 000,00 (сто двадцять тисяч гривень 00 копійок) (надалі іменується "позика") для використання в господарській діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліський стандарт» (ідентифікаційний код юридичної особи 37344286), а Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором строк. Факт отримання грошових коштів Відповідачем підтверджується розпискою від 17.04.2019 року. Проте, як стверджує позивач, ОСОБА_2 не було повернуто йому жодного платежу за Договором позики від 17.04.2019 року.

Стверджує, що на даний час заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за Договором позики від 17.04.2019 року становить 120 000,00 (сто двадцять тисяч гривень 00 копійок) гривень.

Крім того, як стало відомо заявнику , 24 січня 2020 року ОСОБА_2 , з метою ухилитися від виконання взятих на себе зобов`язань за Договором позики подарувала частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліський стандарт» (ідентифікаційний код юридичної особи 37344286) в розмірі 22,5%, яка в грошовому еквіваленті становить 2250,00 грн. для ОСОБА_3 згідно Договору дарування частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліський стандарт» від 24.01.2020 року.

Заявник при цьому покликається на те, що такий договір є недійсним, оскільки відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Заявник вважає, що в даному випадку відповідач ОСОБА_2 безоплатно відчужуючи свої права власника юридичної особи іншій особі, була обізнана про наявність боргу перед Позивачем і передбачала негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на частину майна товариства, пропорційну її частці у ньому.

Заявник також покликається на те, що вказаний договір не передбачав реального настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином. Дії учасників цього правочину були направлені на фіктивний перехід права власності з метою приховати майно від виконання в майбутньому, за його рахунок, судового рішення про стягнення грошових коштів.

Враховуючи те, що вказані вище обставини свідчать про очевидність заподіяння шкоди правам та охоронюваним інтересам заявника у випадку невжиття заходів забезпечення позову до ухвалення рішення в справі, а також з урахуванням того, що в даному випадку захист прав, свобод та інтересів особи, яка звернулась із заявою про забезпечення позову без вжиття таких заходів забезпечення стане неможливим, у зв`язку з чим для відновлення прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, необхідним є вжиття заходів забезпечення позову до ухвалення рішення в справі. Тому вищенаведене свідчить про наявність підстав вважати, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду, що означатиме порушення в тому числі вимог пункту 1 ст. 6 § 1 Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Суд, вирішуючи питання щодо доцільності задоволення заяви про забезпечення позову, керується таким.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, яке допускається, якщо не вжиття цих заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в цивільному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в цивільній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

За правилами ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Аналіз наведених норм вказує, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення цивільної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Судом встановлено, що 17 квітня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Позикодавець передає Позичальнику у власність грошові кошти в сумі 120 000,00 (сто двадцять тисяч гривень 00 копійок) (надалі іменується "позика") для використання в господарській діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліський стандарт» (ідентифікаційний код юридичної особи 37344286), а Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором строк. Факт отримання грошових коштів Відповідачем підтверджується розпискою від 17.04.2019 року.

На даний час заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за Договором позики від 17.04.2019 року становить 120 000,00 (сто двадцять тисяч гривень 00 копійок) гривень.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_2 належить частка у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліський стандарт» (ідентифікаційний код юридичної особи 37344286) в розмірі 22,5%.

Судом також досліджено Договір дарування частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліський стандарт» від 24.01.2020 року, укладений між ОСОБА_3 (Обдаровуваний) та ОСОБА_2 (Дарувальник), відповідно до п. 1 якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Дарувальник передає у власність Обдаровуваному, а Обдаровуваний приймає у власність дарунок частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліський стандарт» ідентифікаційний код юридичної особи 37344286 (надалі іменується «Підприємство») в розмірі 22,5% відсотків, яка в грошовому еквіваленті становить 2250,00 грн.

З пункту 2 цього Договору вбачається, що Обдаровуваний зобов`язаний провести зміни до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зумовлені зміною розміру частки засновників Підприємства.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача.

Так, заявником в заяві про забезпечення позову наголошено на тому, що в даному випадку невжиття заходів забезпечення позову фактично і юридично унеможливить ефективний захист та поновлення прав та інтересів позивача, в тому числі звернення на частку в статутному капіталі товариства в рахунок погашення боргу, оскільки існує загроза внесення змін до відомостей про ТОВ «Поліський стандарт» у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підставі оскаржуваного Договору.

Наведене дає підстави суду вважати, що невжиття заходів забезпечення позову в даному випадку може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, виходячи із аналізу Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» відчуження учасником частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю призводить до неможливості приймати ним участь в прийнятті рішень нарівні з іншими учасниками товариства щодо зміни розміру статутного капіталу, внесенні змін до установчих документів товариства, зміни керівника та підписантів товариства, лівідації та реорганізації товариства, відомості про що вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що може потягнути негативні наслідки для товариства, та відповідно, та у зв`язку з чим для відновлення правах, що існували на момент укладення Договору дарування частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліський стандарт» від 24.01.2020 року, позивачу необхідно буде докласти значних зусиль та витрат та унеможливить ефективний захист прав позивача.

Так, відповідно до ст. 53-1 Закону України «Про виконавче провадження» особливості звернення стягнення на частку (частину частки) учасника товариства з обмеженою відповідальністю та учасника товариства з додатковою відповідальністю визначаються Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» звернення стягнення на частку учасника товариства здійснюється на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів або на підставі виконавчого документа про звернення стягнення на частку майнового поручителя, яка передана у заставу в забезпечення зобов`язання іншої особи. Виконавець повідомляє товариство про намір звернути стягнення на частку учасника товариства (боржника) та надсилає постанову про накладення арешту на частку. Товариство повинне протягом 30 днів з дня одержання такого повідомлення надати відомості, необхідні для розрахунку вартості частки боржника відповідно до частини четвертої цієї статті. З дня одержання повідомлення, передбаченого частиною другою цієї статті, товариство зобов`язане надавати виконавцю та боржнику доступ до документів фінансової звітності, інших документів, необхідних для визначення вартості частки боржника. Протягом 15 днів з дня закінчення строку, визначеного частиною другою цієї статті, виконавець здійснює розрахунок вартості частки боржника відповідно до частини восьмої статті 24 цього Закону станом на день, що передував накладенню арешту на частку. Виконавець пропонує іншим учасникам товариства (крім тих, які письмово відмовилися від свого переважного права щодо частки) придбати частку відповідно до статті 20 цього Закону. Покупець повинен сплатити вартість частки протягом 10 днів з дня укладення договору купівлі-продажу. Виконавець передає частку покупцю протягом 10 днів з дня надходження оплати. Якщо оплата, передбачена частиною шостою цієї статті, не буде здійснена у встановлений строк, договір купівлі-продажу вважається розірваним. Якщо товариство не виконає обов`язків відповідно до частини другої чи третьої цієї статті, або учасники товариства не скористаються правом на придбання частки, або якщо договір купівлі-продажу вважатиметься розірваним відповідно до частини сьомої цієї статті, частка передається на реалізацію на аукціоні в загальному порядку.

Тому доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд оцінює з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших осіб, які беруть участь в справі; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у випадку невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таким заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового розгляду.

Враховуючи викладені в заяві про забезпечення позову обставини, наявність спірних правовідносин щодо стягнення боргу та дійсності Договору дарування частки в статутному капіталі від 24.01.2020 року, суд приходить до висновку про те, що заявником були надані належні та переконливі докази існування обставин, які є прямими підставами для вжиття судом заходів забезпечення позову у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Відтак, встановлення таких заходів забезпечення позову як заборона державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань приймати рішення про державну реєстрацію змін, здійснювати державну реєстрацію змін, здійснювати та (або) проводити реєстраційні дії та вносити до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідні записи, що стосуються зміни розміру статутного капіталу, внесення змін до установчих документів, зміни керівника та підписантів, лівідації та реорганізації, переходу частки ОСОБА_2 до інших осіб у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліський стандарт» (ідентифікаційний код юридичної особи 37344286), та накладення арешту на частку ОСОБА_2 у розмірі 22,5% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліський стандарт» (ідентифікаційний код юридичної особи 37344286), до вирішення судом спору у даній справі відповідає предмету позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Разом з тим невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Крім того, у разі невжиття заходів забезпечення позову у цій частині, можливе настання негативних наслідків, для виправлення яких буде необхідно докласти значних зусиль, оскільки відповідні відомості про відчуження частки в статутному капіталі можуть бути внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 149, 150, 152, 153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Заборонити державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, приймати рішення про державну реєстрацію змін, здійснювати державну реєстрацію змін, здійснювати та (або) проводити реєстраційні дії та вносити до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідні записи, що стосуються та виникають на підставі частки ОСОБА_2 у розмірі 22,5% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліський стандарт» (ідентифікаційний код юридичної особи 37344286) та з питань, для вирішення яких необхідним є врахування голосів учасника, що припадають на таку частку статутного капіталу.

Накласти арешт на частку ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у розмірі 22,5% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліський стандарт» (ідентифікаційний код юридичної особи 37344286).

Копію ухвали направити для виконання у Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради (33000, м. Рівне, майдан Просвіти, 2) та для відома учасникам процесу.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів апеляційної скарги.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання

Суддя Рівненського

міського суду О.Я. Тимощук