ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

03 червня 2020 року

м. Харків

справа № 645/6450/18

провадження № 22-ц/818/2579/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Кругової С.С., Маміної В.О.

за участю секретаря Соколової А.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Прокуратури Харківської області та Державної казначейської служби України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спричиненою незаконною постановою, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2020 року, постановлене в складі судді Іващенко С.О., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Харківської області та Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету, шляхом списання в безспірному порядку, на користь позивача компенсацію моральної шкоди в розмірі 59568000 грн., спричиненої посадовими (службовими) особами Прокуратури Харківської області, зокрема старшим слідчим ОСОБА_2 , внаслідок порушення принципів допустимості, розумності та доцільності, приниження честі та гідності заручників, родичів позивача, працівників його підприємств та його, істотного погіршення стану здоров`я позивача, в інтересах та на користь грабіжників.

В обґрунтування позову зазначено, що 16.10.2018 року старшим слідчим першого слідчого управління Прокуратури Харківської області Малінкою В ОСОБА_3 винесена постанова про відмову у визнанні позивача потерпілим, де слідчий зазначає, що в його провадженні перебуває кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення за ст. 365 ч. 1 КК України, а не за його та ОСОБА_4 заявою від 18.05.2018, а тому позивач вважає, що слідчий ОСОБА_2 проти волі позивача розслідує вигадані ним відомості за державні кошти.

В своїй заяві від 18.05.2018 про внесення відомостей в ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення щодо прокурорів І ОСОБА_5 Бунакової, К ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які перешкоджали реєстрації та розслідуванню кримінальних порушень права позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , приховували злочини, перевищували свої службові повноваження під час виконання своїх службових обов`язків, позивач вказував, що усі перелічені прокурори приховують грабіж в особливо великих розмірах з утриманням, обманом та знищенням заручників, вчиняють злочини проти правосуддя, майна, підприємств, заручників, їхніх родичів, його та заявника ОСОБА_4 . Позивач вважає, що цього достатньо для того, щоб з`ясувати, що грабіж в особливо великих розмірах спричинює майнову та моральну шкоду, зокрема його здоров`ю як інваліда другої групи. Також вказує, що утримання, обман і знищення заручників спричиняє моральну шкоду тривалі глибокі страждання, оскільки протягом тривалого часу утримувалася за рахунок викраденого майна НВП «Восток»-ТОВ малолітня дочка позивача ОСОБА_10 ; протягом менш тривалого часу утримувалася мати позивача ОСОБА_11 , життя якої скорочено проти волі позивача; наразі утримується брат позивача ОСОБА_12 , який є недієздатною особою, фізичному здоров`ю якого, спричинено незворотну шкоду; не виконується вирок по справі №1-273/2006, що є майновою шкодою в особливо великих розмірах та моральною шкодою, що полягає у суттєвому порушенні здоров`я та життєвих зв`язків.

Проте, в постанові слідчого від 16.10.2018 про відмову у визнанні потерпілим, слідчим зазначено, що в ході розслідування не надані докази, щодо спричинення позивачу моральної, фізичної або майнової шкоди.

В позовній заяві позивач в обґрунтування своєї позиції також зазначив, що вчиняється та продовжується грабіж із спричиненням шкоди для його здоров`я з обманом, залякуванням, утриманням та знищенням заручників, який активно приховується від належної реєстрації в ЄРДР прокурорами, що навмисно реєструють проти волі позивача вигадану інформацію та в судових засіданнях заперечують наявність заручників та їх обману, залякування та використання, а також приховують грабіжників, називаючи грабіжницю ОСОБА_13 слідчим Немишлянського відділу поліції, що позивач вважає глузуванням над ним, над законодавством України, що принижує честь та гідність його, держави, порушує його права на безпеку, зокрема від заручників, яких прокурори обманюють та використовують на шкоду позивачу протяги тривалого часу внаслідок вчинення злочинів проти правосуддя, що спричинює йому тривалі глибокі моральні страждання, а тому просить стягнути з відповідачів з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету, шляхом списання в безспірному порядку, на користь позивача компенсацію моральної шкоди в розмірі 59 568000,00 грн., спричиненої посадовими (службовими) особами Прокуратури Харківської області.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що суд порушує принцип розумності, не досліджує та не оцінює додатки та відомості позовної заяви. Вважає оскаржуване рішення суду завідомо неправосудним, таким, що приховує низку тривалих злочинів, зокрема проти правосуддя.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18.05.2018 позивачем та ОСОБА_4 до прокуратури Харківської області подана заява, якою заявники просять зареєструвати в ЄРДР кримінальне провадження щодо прокурорів Харківської області І. Бунакової, ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які на думку заявників перешкоджали реєстрації та розслідуванню кримінальних порушень наших прав, приховують злочини, перевищують свої службові повноваження під час виконання своїх службових обов`язків.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Малінки В.Є. про відмову у визнанні потерпілим від 16.10.2018 як на доказ, на підставі якого обґрунтовує свої вимоги, між тим повного тексту даної постанови матеріали справи не містять.

З постанови слідчого ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області від 19.12.2018, наданої представником відповідача вбачається, що слідчим відділом проведено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001091 від 18.09. 2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України внесеного на підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова , якою зобов`язано уповноважених осіб прокуратури Харківської області внести відомості за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 щодо перевищення службових повноважень на думку заявників прокурорів прокуратури Харківської області Бунаковою І.О., Мовчаном К.В., Радченком А.В., Крупкою А.А., Куликом К.І. під час розгляду їх скарг, за результатами якого дане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях прокурорів відділу прокуратури Харківської області ознак суб`єктивної та об`єктивної сторін кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач посилався на дії (бездіяльність) органів досудового слідства.

Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками прокуратури Харківської області моральної шкоди.

Сам факт винесення постанови слідчим про відмову у визнанні потерпілим не свідчить про протиправність дій органу прокуратури Харківської області та завдання моральної шкоди позивачу, і не створює підстав для її відшкодування.

Процесуальні рішення, на які посилався позивач, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновки суду не спростовують і не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

С.С. Кругова