ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/287/18Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/817/316/20 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 594/287/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2019 року, постановлену суддею Губіш О.А., про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Борщівська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся до Борщівського районного суду Тернопільської області з даним позовом.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за наявності заяви позивача про розгляд справи у його відсутності суд повинен був розглянути справу у відсутності позивача та постановити судове рішення по суті спору, а не залишати позов без розгляду.

Вказує, що суд першої інстанції не з`ясував обставини справи та позбавив позивачки права на справедливий судовий розгляд. Посилання суду про необхідність виклику в судове засідання позивачки через неспроможність дати пояснення її представником є необґрунтованими, оскільки представник позивачки приймав участь в судових засіданнях, надавав пояснення та підтримував позов. Суд не зазначив, які саме обставини, що мають значення, неможливо з`ясувати у відсутності позивачки.

Враховуючи наведене, просить ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2019 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У березні 2020 року представник ОСОБА_5 адвокат Когут О.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивований тим, що судом правомірно було прийнято рішення щодо виклику у судове засідання позивачки ОСОБА_3 для дачі особистих пояснень. Однак, 18 грудня2019 року позивачка в судове засідання повторно не з`явилась, а тому суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи.

Крім того, від усіх учасників надійшли заяви про розгляд даної справи у їх відсутності.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив із того, що нез`явлення позивача перешкоджає розгляду справи, а її повторна неявка в судове засідання є підставою для залишення позову без розгляду.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

16 березня 2018 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до Борщівського районного суду Тернопільської області із позовною заявою до ОСОБА_5 , третя особа - Борщівська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом (т.1 а с.1-18).

Ухвалою суду першої інстанції від 25 березня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків (а.с.50).

Зазначені в ухвалі недоліки позивачкою було усунуто та 16 квітня 2018 року судом відкрито провадження і призначено у справі підготовче судове засідання на 16 травня 2018 року на 10 год. 30 хв. (т.1 а.с.50).

07 травня 2018 року відповідачкою надано відзив на позовну заяву (т.1 а.с.54-65).

16 травня 2018 року у справі проведено підготовче судове засідання, в ході якого представник позивачки ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав повністю, та справу призначено до судового розгляду на 24 травня 2018 року на 14 год. 10 хв. (т.1 а.с.71).

22 травня 2018 року представником позивачки ОСОБА_4 в порядку ст.179 ЦПК України (в редакції, чинній на той час) подано відповідь на відзив на позовну заяву (т.1 а.с.75-77).

24 травня 2018 року розгляд справи відкладено на 24 липня 2018 року на 16 год. (т.1 а.с.79).

24 липня 2018 року Борщівським районним судом розпочато розгляд справи по суті. В даному судовому засіданні був присутній представник позивачки Сидоренко І.В., який заявлені вимоги підтримав та надав пояснення по суті спору. Також по справі оголошено перерву до 16 серпня 2018 року до 14 год. 20 хв. Наведене підтверджується журналом та звукозаписом судового засідання (т.1 а.с.94).

16 серпня 2018 року судом продовжено розгляд даної справи по суті та представник позивача ОСОБА_4 знову надав суду свої пояснення з приводу спору. Також судом винесено ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду в звязку із зловживанням представником позивачки своїми правами, що полягали у неодноразових систематичних зверненнях з клопотанням про призначення судово-почеркознавчої експертизи щодо документу, який не є предметом судового розгляду (т.1 а.с.109, 110).

09 жовтня 2018 року Тернопільським апеляційним судом вказану ухвалу скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.1 а.с.150-152).

26 листопада 2018 року Борщівським районним судом продовжено розгляд справи та судове засідання відкладено на 12 грудня 2018 року на 15 год. 30 хв., в звязку із наданням позивачці можливості звернутися за правовою допомогою до фахівця в галузі права (т.2 а.с.19).

12 грудня 2018 року розгляд справи відкладено на 28 січня 2019 року на 11 год., у звязку із неявкою в судове засідання позивачки та її представника (т.2 а.с.21).

28 січня 2019 року розгляд справи відкладено на 20 лютого 2019 року на 10 год. та позивачці надіслано повідомлення про необхідність забезпечити представництво своїх інтересів в суді адвокатом або прийняти участь в судовому засіданні особисто (т.2 а.с.37, 38).

20 лютого 2019 року розгляд справи відкладено на 13 березня 2019 року на 16 год., в звязку із неявкою в судове засідання позивачки чи її представника. Також судом позивачці повторно надіслано повідомлення про необхідність забезпечити представництво своїх інтересів в суді адвокатом або прийняти участь в судовому засіданні особисто (т.2 а.с.39, 40).

11 лютого 2019 року позивачка ОСОБА_3 уклала договір про надання правової допомоги із адвокатом Сеником В.Г., від якого 12 березня 2019 року до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Одночасно адвокат вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, а також долучив клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи та документи, які підтверджують його повноваження ордер про надання правової допомоги від 05 березня 2019 року, копії свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю від 03 квітня 2015 року та договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року (т.2 а.с.42-49).

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 13 березня 2020 року позивачку ОСОБА_3 викликано в судове засідання для дачі особистих пояснень, в звязку із чим розгляд справи відкладено на 10 квітня 2019 року на 16 год. (т.2 а.с.51).

10 квітня та 02 травня 2018 року судові засідання було відкладено в звязку із неявкою позивачки (т.2 а.с.60, 64).

20 травня 2019 року до суду першої інстанції надійшла заява від позивачки ОСОБА_3 про розгляд справи за її відсутності, в якій остання зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить її позов задовольнити (т.2 а.с.77).

В подальшому судові засідання по справі призначалися на 22 травня, 16 липня, 05 серпня, 27 серпня, 23 вересня, 29 жовтня та 26 листопада 2019 року та розгляд справи відкладався в звязку із неявкою в судові засідання позивачки (т.2 а.с.79, 88, 90, 94, 99, 104, 108).

18 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_3 судом залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України (т.2 а.с.113).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справ застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Принцип безперешкодного доступу до правосуддя визнається міжнародним співтовариством, як фундаментальний, згідно з Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (п.1 ст.6) та Міжнародним пактом про громадянські і політичні права (п.1 ст.14): кожен, у випадку спору щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на справедливий і публічний розгляд справи в розумний строк незалежним, неупередженим і компетентним судом, створеним на підставі закону, при дотриманні принципу рівності всіх перед судом.

Гарантуючи державний, у тому числі судовий, захист прав і свобод людини і громадянина, Конституція України одночасно закріплює право кожного захищати свої права і свободи всіма способами, не забороненими законом (ст.55). Способи захисту цивільних прав зазначені у ст.16 ЦК України.

Колегія суддів зазначає, що позиція позивачки з обґрунтуванням заявлених вимог викладена в позовній заяві. 24 липня та 16 серпня 2018 року під час розгляду справи по суті представник позивачки - ОСОБА_4 був присутній в судових засіданнях, підтримав позов та надав суду свої пояснення, які вважав, на його думку, достатніми. Також 22 травня 2018 року представником позивача в порядку ст.179 ЦПК України (в редакції, чинній на той час) підготовлено та подано суду письмову відповідь на відзив відповідачки на позовну заяву.

В подальшому представник позивачки адвокат Сеник В.Г., а також позивачка ОСОБА_3 подали до суду першої інстанції заяви про розгляд справи у їх відсутності та просили винести рішення по суті заявлених позовних вимог (т.2 а.с.42-43, 77).

Наслідки неявки в судове засідання позивача обумовлені в ст.ст.223 та 257 ЦПК України.

Зокрема, згідно ч.5 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна норма закріплена і в п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що важливою і необхідною умовою, яка дає право кваліфікувати повторну неявку позивача як підставу залишення позову без розгляду, є не надходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності та неможливість розглянути справу у відсутності позивача.

Слід зазначити, що відповідно до п.5 ч.2 ст.223 ЦПК України суд може визнати необхідним викликати в судове засідання сторону, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, для дачі особистих пояснень. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники

Однак, в нормах ЦПК не передбачено окремих наслідків невиконання позивачем ухвали про обов`язкову явку до суду для дачі особистих пояснень.

Колегія суддів зазначає, що в ухвалі про виклик в судове засідання позивачки для дачі особистих пояснень судом не зазначено, які саме обставини суд не може з`ясувати у відсутності позивачки.

Посилання судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на неспроможність попереднього представника позивачки - ОСОБА_4 дати пояснення суду та на те, що нез`явлення позивачки перешкоджає розгляду справи колегія суддів не може вважати належно обґрунтованими.

Таким чином колегія суддів вважає, що подання позивачкою та її адвокатом заяв про розгляд справи у їх відсутності та щодо підтримання позову( т.2 а.с.42-43, 77), участь в судових засіданнях 24 липня та 16 серпня 2018 року представника позивачки ОСОБА_4 , який підтримував позов та надавав суду достатні, на його думу, пояснення, подання відповіді на відзив відповідачки на позовну заяву, свідчить про достатнє доведення стороною позивачки до суду своєї позиції з приводу даного спору.

Питання достатності чи недостатності наданих суду пояснень, обґрунтованості чи необґрунтованості заявлених вимог, належності та допустимості наданих доказів повинні вирішуватися судом в нарадчій кімнаті у відповідності до ст.ст.12, 13, 78, 81, 89 ЦПК України при постановленні рішення по суті заявлених вимог.

За наведених обставин, враховуючи принципи диспозитивності цивільного судочинства та необхідності забезпечення безперешкодного доступу до правосуддя, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_3 без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України та суд повинен був вирішити спір по суті.

Згідно ч.4 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про необґрунтованості постановленої судом ухвали, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не вирішується, оскільки не вирішено спір по суті.

Керуючись ст.ст.374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2019 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 24 березня 2020 року.

Головуючий

Судді