УХВАЛА

28 жовтня 2020 р. м. Кремінна

Справа № 414/2277/18 Провадження № 6/414/103/2020

Кремінський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Безкровного І.Г.,

за участю секретаря с/з Нагорянської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області подання заступника начальника Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Барабаш Ганни Іванівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника Кремінського РВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Барабаш Г.І. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта ОСОБА_1 .

В обґрунтування подання зазначається, що на виконанні Кремінського РВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходиться виконавче провадження № 58321955 за виконавчим листом № 2/414/556/2018, виданим 07.11.2018 Кремінським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області надміру виплаченої суми субсидії у розмірі 1310,27 грн та судового збору в розмірі 1762 грн. Незважаючи на вичерпні заходи, вжиті виконавчою службою, рішення на сьогоднішній день боржником не виконане, декларація не надана, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено. На підставі цього приватний виконавець просила тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився, в.о. начальника Кремінського районного відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Барабаш Г.І. надала суду заяву про розгляд подання за відсутності представника відділу.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає подання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Розглянувши подання та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні Кремінського РВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходиться виконавче провадження № 58321955 за виконавчим листом № 2/414/556/2018, виданим 07.11.2018 Кремінським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області надміру виплаченої суми субсидії у розмірі 1310,27 грн та судового збору в розмірі 1762 грн. Так, у постанові головного державного виконавця Кремінського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області Сіроштан Л.С. про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2019 було зобовязано боржника подати декларацію про доходи та майно, а також попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію зазначеної постанови, яка надсилалася боржникові рекомендованим поштовим відправленням,ОСОБА_1 отримала особисто 25.02.2018 (а.с. 5, 6, 7).

Постановами начальника відділу Кремінського РВ ДВС Шашкової О.О. від 12.06.2020 та 15.06.2020 був накладений арешт на належні ОСОБА_1 земельні ділянки та звернуто стягнення на дохід боржника, який вона отримує у ПП «Владар» від здавання в оренду зазначених земельних ділянок (а.с. 10, 11, 14, 15).

Також під час проведення виконавчих дій було встановлено, що пенсійних виплат ОСОБА_1 не отримує, за трудовими та цивільно-правовими договорами остання не працює (а.с. 12, ).

Під час виконання рішення суду державним виконавцем також було виявлено, що боржник ОСОБА_1 у 2019-2020 роках перетинала державний кордон України (а.с. 16).

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

У статті 1291 Конституції України наголошується, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд неодноразово робив висновок, що право на справедливий суд стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, аби остаточне обов`язкове судове рішення залишилося невиконаним (п. 74 рішення ЄСПЛ у справі «Іммобільяре Саффі» за заявою № 22774/93 від 28.07.1999; п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Шмалько проти України» за заявою № 60750/00 від 20.07.2004; п. 42 рішення ЄСПЛ у справі «Ромашов проти України» за заявою № 67534/01 від 27.07.2004).

У справі «Soering vs UK» від 07.07.1989 Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Разом із тим, обмеження у праві виїзду за межі України є одним із засобів дієвого спонукання боржника до реального виконання судового рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі № 760/1293/17 від 30.10.2019, який суд враховує під час розгляду та вирішення цього подання з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Інший висновок, на думку суду, не відповідав би принципам справедливості, добросовісності та розумності, а також унеможливив би забезпечення прав та законних інтересів стягувача, на користь якого було ухвалене відповідне судове рішення.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в України громадян України» від 21.01.1994 право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції; по-третє, знаходитися у справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід памятати, що таке обмеження може бути виправданим лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості (рішення ЄСПЛ у справі «Гочев проти Болгарії» від 26.11.2009).

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обовязків, передбачених статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

З огляду на словосполучення «ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішення іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», означає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обовязків. У звязку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Якщо боржник не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання боргового зобовязання, а саме за викликом виконавця не прибув, не надав своєчасно у строк, встановлений виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, а також пояснення стосовно причин невиконання рішення, у той час як виконавець зі свого боку вчинив всі дії, передбачені законом, зазначені обставини свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, що є підставою для обмеження його в праві виїзду за межі України.

Із досліджених у судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що про відкриття виконавчого провадження боржник ОСОБА_1 була повідомлена згідно з порядком, визначеним Законом України «Про виконавче провадження», та копію відповідної постанови державного виконавця отримала особисто.

Отже, відповідно до закону до відома боржника було доведено про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження боржника було зобовязано подати декларацію про доходи та майно. Проте боржник будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення у вказаному виконавчому провадженні, не здійснила. Крім того, обізнаність боржника про існування боргових зобовязань та невжиття нею заходів щодо виконання судового рішення свідчить про допущену боржником свідому бездіяльність, яка дає підстави розцінити це як ухилення від виконання зобовязань за виконавчим документом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити подання державного виконавця та тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 на строк до повного виконання нею відповідного судового рішення.

Суд також вважає за доцільне роз`яснити боржнику, що обмеження у праві виїзду за межі України має тимчасовий характер та відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України може бути скасоване за вмотивованою заявою боржника після вжиття нею заходів, спрямованих на виконання обов`язків, покладених на неї Законом України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 1291 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016, ст.ст. 10, 258-261, 263, 441 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Подання заступника начальника Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Барабаш Ганни Іванівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України громадянку України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) без вилучення у неї паспорта громадянина України для виїзду за кордон на строк до повного виконання зобов`язаньза виконавчим листом № 2/414/556/2018, виданим Кремінським районним судом Луганської області 07.11.2018.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що суд може скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області протягом п`ятнадцяти днів із дня складання цієї ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя І.Г. Безкровний