Номер провадження: 22-ц/813/1700/20
Номер справи місцевого суду: 520/7100/19
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Маслову Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», третя особа Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

02 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси із позовною заявою, в якій просила суд звільнити з-під арешту автомобіль марки PORSCHE, модель - CAYENNE, 2006 року випуску державний номер НОМЕР_1 , накладений постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадним І.С. від 20 березня 2018 року. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що наявність сторонніх арештів на зазначеному транспортному засобі порушують права позивача та першочергові права ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на врегулювання заборгованості за кредитним договором шляхом реалізації заставного майна, що також призводить до збільшення заборгованості за кредитом (а.с.2-5).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2019 року вирішено позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, звільнити з-під арешту автомобіль марки PORSCHE, модель CAYENNE, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , накладений 20.03.2018 року головним державним виконавцем Міністерства юстиції України ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження ВП 56025958, зареєстрованого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 16773262 (а.с.64-66).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ «Перший український міжнародний банк» звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржуване рішення було ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд звільнивши з-під арешту зазначене в рішенні майно, надав можливості заставодавця самостійно за будь-якою ціною здійснити реалізацію заставленого автомобіля, адже не було визначено вартість предмету застави та встановлено точну суму заборгованості на час розгляду справи. Крім того, судом першої інстанції також було порушені права та інтереси іншого кредитора - АТ «ПУМБ», в якого відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» також наявне право на отримання коштів у разі, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (а.с.70-77).

Ухвалою Одеського апеляційного суду м. Одеси від 25 липня 2019 року було відкрито апеляційне провадження у справі, ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу. Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників провадження, які з`явились, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність звільнення з-під арешту автомобіля Porsche Cayenne, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , накладений 20.03.2018 року Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадним І.С. від 20.03.2018 року в межах виконавчого провадження №56025958 (зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за №16773262).

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, та відхиляючи доводи апеляційної скарги вказує на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 квітня 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №014/0010/73/49459, в забезпечення якого остання передала Банку в заставу автомобіль Porsche Cayenne, 2006 року випуску, державний номер - НОМЕР_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28.11.2013 року частково змінено заочне рішення Київського райсуду м. Одеси, ухвалене 27.01.2011 року по справі №2-1860/11 і з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто 42878,32 Євро. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 домовились про позасудове звернення стягнення на предмет застави з метою врегулювання кредитної заборгованості. Однак, звернення стягнення не було здійснено, оскільки вищевказаний автомобіль знаходився під численними обтяженнями.

Київський районний суд м. Одеси 31.05.2016 року ухвалив рішення по справі №520/10503/15-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про звільнення майна з-під арешту і задовольнив вимоги банку, скасувавши арешти і заборони на відчуження заставного автомобіля, що були винесені органами виконавчої служби у період з 2009 по 2014 роки.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2018 року задоволено позов ОСОБА_1 про звільнення заставного автомобіля з-під арешту, скасування оголошення в розшук та заборону на відчуження, що були накладені органами виконавчої служби у період з 2014 по 2016 роки.

02 квітня 2019 року ОСОБА_1 знову звернулась до суду з позовом про звільнення з-під арешту заставного автомобіля. Арешт накладений постановою Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадним І.С. від 20.03.2018 року (зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за №16773262), який було задоволено рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2019 року.

Апелянт стверджує, що скасування арешту порушить права та інтереси ПАТ «ПУМБ», оскільки позивач має заборгованість по кредиту перед банком і у разі наявності грошових коштів після задоволення вимог заставодержателя ПАТ «ПУМБ» вправі вимагати направити ці залишкові кошти на погашення боргу ОСОБА_1 перед ПАТ «ПУМБ».

Стаття 526 ЦК України передбачає загальні умови виконання зобов`язання. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу», стаття 572 ЦК України).

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення. Реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави.

Ст. 19 Закону України «Про заставу», ст. 582 ЦК України передбачають право заставодержателя за рахунок заставленого майна задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом (ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»). Обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1)передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Судом першої інстанції встановлено, сторонами визнано, апеляційним судом перевірено, що договір застави автомобіля Porsche Cayenne, 2006 року випуску, державний номер - НОМЕР_1 укладено між ОСОБА_1 і ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 03.04.2006 року у якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за договором кредиту.

Таким чином, право заставодавця на стягнення заборгованості з предмету застави носить первісний характер, а сам заставодавець є вільним у виборі способів звернення стягнення на предмет застави. Крім того, з аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень, а саме з тексту рішення Київського районного суду м. Одеси від 31.05.2016 року слідує, що згідно п.4 Договору застави від 3 квітня 2006 року сторони (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 ) дійшли згоди, що заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в обсязі, передбаченому цим договором та визначеному на момент звернення стягнення, за рахунок всієї суми, що буде виручена від розпорядження предметом застави (в тому числі, але не обмежовуючись цим, реалізації та/або прийняття у власність Предмет застави в порядку, передбаченому чинним законодавством України). Тому відхилення позовних вимог про зняття арешту з автомобіля Porsche Cayenne, 2006 року випуску, державний номер - НОМЕР_1 порушує права ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» як заставодавця.

Разом з тим, апеляційний суд на підставі вищевикладеного також відхиляє посилання апелянта на той факт, що рішенням суду першої інстанції була надана можливість заставодавцю самостійно за будь-якою ціною здійснити реалізацію заставленого майна, а виручені кошти частково направити на погашення лише перед одним кредитором - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а іншу частину коштів залишити за собою, чим порушив інтереси іншого кредитора - АТ «ПУМБ».

Водночас з Єдиного державного реєстру судових рішень (а саме з рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2011 року) вбачається, що між Публічним Акціонерним Товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 був укладений Договір поруки № 7.6-39/П-1 від 06.08.2008 року, який був укладений в якості забезпечення виконання зобов`язань товариства з обмеженою відповідальністю «Славутич-95». У цьому зв`язку, апеляційний суд звертає увагу апелянта на той факт, що укладаючи договори поруки так само як і кредитні договори, кредитор приймає на себе всі ризики, пов`язані з невиконанням зобов`язання, а з метою забезпечення виконання зобов`язання за цими договорами, Цивільним кодексом України передбачений ряд інструментів, зокрема і способів захисту свого порушеного права, які кредитор повинен використовувати у відповідності до ст. 13 ЦК України, а саме утримуючись від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови буде виготовлено протягом десяти днів.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови складено 31 березня 2020 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк