БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/4581/20
провадження № 2/361/2887/20
РІШЕННЯ

Іменем України

15 жовтня 2020 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого суддіПетришин Н.М.,
за участю секретаряПлиси В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРОКРЕДИТ» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,-

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року до суду надійшла вищевказана позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «ЦЕНТРОКРЕДИТ» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Виклад обставин та зміст позовних вимог, з якими звертається позивач

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 01 серпня 2018 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРОКРЕДИТ» укладено кредитний договір № МК-7. Відповідно до умов вказаного договору позивач отримала кошти в кредит у розмірі 1 500 грн. строком на 14 календарних днів із 01.08.2018 року по 14.08.2018 року, з розміром процентів за користування кредитом - 3,65 % річних. Позивач вважає, що при укладенні вищевказаного Кредитного договору порушені її права як споживача. Так, працівники ТОВ «ЦЕНТРОКРЕДИТ» при видачі кредитних коштів не ознайомили позичальника з умовами кредитування та ризиками, що передбачені ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Крім того, при укладенні кредитного договору відповідачем застосовані несправедливі умови договору, зокрема, щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків) вартості продукції, у разі невиконання зобов`язань за договором, що за розрахунком позивача становить 210 грн. Також, відповідач не повідомляв позичальнику про умови та строки обробки персональних даних позивача, чим порушив норми Закону України «Про захист персональних даних». Вищевикладене в сукупності стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду за захистом своїх прав та визнання кредитного договору № МК-7, укладеного 01 серпня 2018 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРОКРЕДИТ» - недійсним.

Позиція відповідача щодо заявлених позовних вимог

27 серпня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачпозовні вимоги ОСОБА_1 вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Кредитний договір, що оспорюється позивачем, укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи на веб-сайті відповідача (далі - Сайт), які є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, та які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле та відповідають вимогам Закону України «Про електронну комерцію».

Позивач в момент реєстрації на Сайті відповідача створила власний особистий кабінет, шляхом введення у відповідне поле номеру власного мобільного телефону, а також паролю, який позивач визначила самостійно та несе персональну відповідальність за його збереження. ОСОБА_1 виконала всі дії, а саме створила особистий кабінет, заповнила заявку на отримання Кредиту, надала згоду на обробку її персональних даних та підтвердження про ознайомлення з офертою відповідача, які в своїй сукупності свідчать про її свідомий вибір та обізнаність зі всіма умовами та правилами кредитування. Відповідь про прийняття пропозиції укласти електронний кредитний договір № МК-7 від 01.08.2018 р. надана позивачем шляхом вчинення послідовних дій в ITC TOB «Центрокредит» в особистому кабінеті на веб-сайті, що відповідає Закону України «Про електронну комерцію».На спростування доводів позивача щодо ненадання повної інформації про умови кредитування відповідач зауважує, що на офіційному сайті останнього у вільному доступі для всіх клієнтів розміщена повна інформація щодо Договору кредиту та порядку його укладення, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Крім того, посилання позивача на порушення TOB «Центрокредит»вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставним, оскільки дана норма закону не містить частини другої і, відповідно, тих положень, на які посилається позивач. Зважаючи на вищевикладене, представник ТОВ «Центрокредит» просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Заяви, процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 17).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. У прохальній частині позовної заяви просила розгляд справи проводити за відсутності позивача.

Представник відповідача TOB «Центрокредит»у судове засідання також не з`явився. У відзиві на позовну заяву просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Обставини справи, що встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

01 серпня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центрокредит» (далі - Кредитодавець) та ОСОБА_2 (далі - Позичальник), укладено Кредитний договір № МК-7 (далі - Договір/Договір кредиту), відповідно до умов якого Кредитодавець надав Позичальнику фінансовий кредит в тимчасове, строкове, платне користування у національній валюті України на загальну суму, яка визначається в п. 4.1. Додатку № 1 і становить 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн. (а.с. 9-12).

Відповідно до п.п. 2.2. Договору, кредит надається Позичальнику шляхом видачі кредитних коштів у відділенні Кредитодавця, а у разі укладення договору в електронній формі шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку Позичальника, зареєстровану Позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця.

П.п. 2.3. передбачено, що кредит надається на строк, який визначається п. 4.2. Додатку № 1 (14 календарних днів із 01.08.2018 року по 14.08.2018 року). Позичальник зобов`язується повернути Кредит разом з нарахованими процентами згідно умов Договору у строк, визначений п. 4.5. Додатку № 1 (а саме 14.08.2018 року).

Згідно п.п. 2.4. Договору кредиту, позичальник сплачує Кредитодавцю проценти за користування Кредитом за весь час фактичного користування кредитними коштами. Проценти (процентна ставка) за користування Кредитом є фіксованою та встановлюється у п. 4.3. Додатку № 1 (процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та встановлюється в розмірі 0,01 % в день, що становить 3,65 % річних).

Даний Договір є типовим (примірним) та розміщений на сайті Товариства за електронною адресою: https://www.centro.credit/, до якого Позичальник може приєднатися шляхом підписання Додатку № 1 (п.п. 1.1. Договору).

Згідно п.п. 3.2. Договору кредиту Договір вважається укладеним, а умови Договору прийнятими Позичальником з моменту оформлення Додатку № 1, за умови подання Позичальником документів і відомостей необхідних для встановлення його особи (копій/

сканкопій паспорта Громадянина України та реєстраційного номеру облікової картки платника податків та, у разі необхідності, інших документів передбачених Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства). У разі ненадання Позичальником необхідних Кредитодавцю документів чи відомостей, або умисного надання неправдивих відомостей щодо себе, вважається, що такі дії Позичальника позбавляють Кредитодавця можливості надання цій особі послуг кредитування, а саме: надання кредиту, у зв`язку із чим, Кредитодавець має право відмовити такому Позичальнику в укладанні Договору.

У відповідності до п.п. 9.2. Договору кредиту у випадку порушення (прострочення) Позичальником строку повернення Кредиту, Позичальник сплачує Кредитодавцю неустойку (пеню) у розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, нарахування якої здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до п.п. 11.1. Договору кредиту, укладаючи цей Договір, Позичальник підтвердив, що: - він ознайомився з повним текстом Договору, повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору, чим надає свою згоду на укладання цього Договору; - не існують обставини, що створюють загрозу належному виконанню цього Договору, про які вій не повідомив Кредитодавця; - він отримав від Кредитодавця повну і достовірну інформацію про його особу та місцезнаходження, а також про умови отримання кредиту; - він має необхідну правоздатність та дієздатність для укладення даного Договору, відносно Позичальника не порушено кримінальної справи або не відкрито провадження про визнання його недієздатним або обмежено дієздатним; - він не проживає однією сім`єю із будь-яким чоловіком/жінкою без реєстрації шлюбу у розумінні статті 74 Сімейного кодексу України, або у випадку, якщо він проживає однією сім`єю із будь-яким чоловіком/жінкою без реєстрації шлюбу у розумінні статті 74 Сімейного кодексу України, він отримав відповідну згоду на укладення цього Договору та отримання Кредиту від особи, з якою він проживає однією сім`єю в розумінні статті 74 Сімейного кодексу України; - усвідомлює та підтверджує, що умови цього Договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам та справедливі; - свідчить, шо він до підписання цього Договору ознайомився з усіма умовами, на яких Кредитодавець здійснює кредитування, та загальною сукупною вартістю всіх витрат пов`язаних з отриманням Кредиту у Кредитодавця, та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому Договорі; - підтверджує, що він не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких для нього обставин, також гарантує, що на момент укладання цього Договору він не є жодним чином обмеженим законом, іншим нормативним актом, судовим рішенням або іншим передбаченим чинним законодавством способом в своєму праві укладати цей Договір та викопувати усі умови, визначені в цьому Договорі; - підтверджує, що його незнання та/або не повне знання юридичної термінології не заважає йому повністю розуміти значення всіх пунктів Договору, відповідальності за підписання даного Договору та його виконання та/або не виконання; - надає згоду на те, що Кредитодавець має право повністю або частково передати свої права та зобов`язав

(відступити право вимоги до Позичальника) по цьому Договору третій особі без додаткового отримання згоди Позичальника; - надає Кредитодавцю право на збирання, оброблення, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію Позичальника, повне право використовувати таємницю Кредитодавцем, що стосується

виконання зобов`язань за цим Договором, фінансового стану, а також інформацію про те, чи є він клієнтом Кредитодавця, на власний розсуд для надання будь-яким особам, підприємствам, організаціям та установам усіх форм власності. У випадку розкриття Кредитодавцем інформації, яка складає кредитну історію та/або персональних даних Позичальника, що стосується виконання/не виконання зобов`язань за цим Договором

фінансового стану, а також інформації про те, чи є він клієнтом Кредитодавця, Позичальник не буде мати жодних претензій до Кредитодавця; - надає Кредитодавцю беззастережну згоду (дозвіл) на обробку своїх персональних даних, зокрема, їх збирання, реєстрацію, накопичення, зберігання, адаптування, зміну (в тому числі за зверненням Третіх осіб), поновлення використання і поширення (розповсюдження, реалізацію, передачу), знеособлення, знищення, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем, виключно з метою виконання умов даного Договору на строк, що є необхідним та достатнім для виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором і дотримання положень чинного законодавства України, якщо інший строк не передбачено чинним законодавством України або Договором; - Кредитодавець надав інформацію, передбачену статтею 12 Закону України «Про фінансові послуги та

державне регулювання ринків фінансових послуг», а також те, що він ознайомлений з Правилами щодо надання фінансових послуг ТОВ «Центрокредит».

П.п. 11.3. Договору передбачено, що у разі укладання Договору в електронній формі, а саме: на сайті Товариства http://www.сeniro.credit/, згідно статей 207, 633, 639 Цивільного кодексу України та статей 11, 12, 13 Закону України «Про електронну комерцію», беззаперечним прийняттям (акцептом) умов даного Договору Позичальником є заповнення електронного Додатку №1. Підписання Позичальником у такому разі відбувається шляхом використання електронного підпису, одноразовим ідентифікатором, а саме: (комбінацією Логіну та Пароля Позичальника). Виконання вищезазначених дій означає прийняття Позичальником всіх умовДоговору та його укладання в електронному вигляді, що згідно п. 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до укладення Договору в письмовому вигляді, у зв`язку з чим створює для Позичальника та Кредитодавця такі ж правові зобов`язання та наслідки. Сторони погодили, що укладений в електронному вигляді Договір та Додаток № 1 буде зберігатись в особистому кабінеті Позичальника на Сайті Товариства та може бути роздрукований Позичальником у будь-який час. Сторони погодили, що укладання Договору та інших документів (зокрема, але не виключно Додаткових угод до Договору) в електронній формі прирівнюється до укладання відповідних документів (Додаткових угод до Договору) в паперовій формі, що мають таку ж юридичну силу. Підписання Позичальником документів (Додаткових угод до Договору) відбувається шляхом використання електронного підпису, одноразовим ідентифікатором, а саме: (комбінацією Логіну та Пароля Позичальника) на сайті Товариства http:/www.сentrо.credit/.

Договір набирає чинності з дати підписання його Сторонами та діє до 14.08.2018 року, а в частині виконання зобов`язань за даним Договором до повного їх виконання Сторонами (п.п. 12.1. Договору).

Із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 12 жовтня 2018 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області вбачається, що у зв`язку з реєстрацією шлюбу із ОСОБА_3 , позивач (позичальник) ОСОБА_2 змінила своє прізвище на « ОСОБА_4 » (а.с. 8).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини

За статтею 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Відповідно до статей 203, 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недодержання виписаних вимог в прямо визначених законом випадках у відповідності до ст. 215 цього Кодексу робить правочин нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність за судовим рішенням.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, а саме, коли: зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин не має необхідного обсягу цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину не є вільним і не відповідає його внутрішній волі; не дотримано встановленої законом форми правочину; правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статей 3, 627 ЦК України, договору притаманна така риса, як свобода договору. Поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вона вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи.

Свободу договору можна охарактеризувати як нормативно закріплену можливість особи здійснювати дії, вчинки на власний розсуд, не порушуючи при цьому свободу інших суб`єктів.

Зміст свободи договору в загальному розкривається у статті 627 ЦК України, яка з посиланням на статтю 6 ЦК України встановлює співвідношення актів цивільного законодавства і договору. За ними, зміст названого принципу проявляється у свободі особи вільно вступати у договірні відносини; самостійно обирати контрагента та вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини; самостійно визначають умови (зміст) договору, структуру і вид договірного зв`язку.

За статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Такі суттєві умови договору визначаються в законі, разом з тим, ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона.

Істотні умови відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом або необхідні для даного виду, то договір вважається укладеним і набуває обов`язкової сили для сторін.

Одночасно слід зазначити, що договір є підставою виникнення договірного зобов`язання - під яким, відповідно до статті 509 ЦК України, слід розуміти правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до частини першої, другої ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

За приписами статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку,

передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції на час укладення договору), клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності фінансової установи. Фінансові установи зобов`язані на вимогу клієнта в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», надати таку інформацію: 1) відомості про фінансові показники діяльності фінансової установи та її економічний стан, які підлягають обов`язковому оприлюдненню; 2) перелік керівників фінансової установи та її відокремлених підрозділів; 3) перелік послуг, що надаються фінансовою установою; 4) ціну/тарифи фінансових послуг; 5) кількість акцій фінансової установи, які знаходяться у власності членів її виконавчого органу, та перелік осіб, частки яких у статутному капіталі фінансової установи перевищують п`ять відсотків; 6) іншу інформацію з питань надання фінансових послуг та інформацію, право на отримання якої закріплено в законах України. Фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про: 1) фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; 2) умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; 3) порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; 4) правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; 5) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; 6) реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; 7) розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами. Інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.

Судом встановлено, що позивач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від відповідача прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала Кредитний договір (здійснила акцепт пропозиції відповідача), тобто договір укладено у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, заявник/позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма істотними умовами Договору у момент його підписання шляхом введення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п. 4.20 Правил надання грошових коштів у кредит). Оскільки, підписуючи договір позичальник погодилася зі всіма його умовами, та враховуючи те, що позивач мала можливість та час ознайомитися з ними на офіційному сайті, суд вважає, що посилання позивача про ненадання відповідачем інформації, яка стосується наданих фінансових послуг є безпідставним.

Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення договору) передбачає, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Посилання позивача на недотримання відповідачем вимог частини 2 вищевказаної статті є безпідставним, оскільки дана частина виключена у відповідності до Закону України № 1734-VIII від 15.11.2016.

Матеріалами справи встановлено, що 01.08.2018 року сторони підписали Заяву-приєднання № МК-7 на укладення Кредитного договору, що є Додатком №1 до оспорюваного Кредитного договору № МК-7 від 01.08.2018 р., в якій наявна вся інформація щодо розрахунку суми кредиту, строків його надання, вказана процентна ставка за користування кредитом, та сукупна вартість кредиту із зазначенням строків погашення Кредиту та інша інформація, передбачена Законом України «Про споживче кредитування».

Також, у Кредитному договорі зазначено, що Позичальник підтверджує, що Кредитодавець надав інформацію, передбачену статтею12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Позичальник повідомлений про свої права, інформація надана Позикодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Отже, позивач підтвердила, що отримав усю необхідну інформацію щодо умов кредитного договору та погодилася з ними.

Крім того, позивач вважає, що умови Кредитного договору, а саме п.п. 9.2. оспорюваного договору є несправедливим в розумінні пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

За змістом пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Так, згідно розрахунку ОСОБА_1 сума компенсації у зв`язку з невиконанням нею зобов`язань згідно умов кредитного договору становить 210 грн. (1500?1%=15грн.?14 днів=210 грн.), що у розумінні позивача є непропорційно великою сумою по відношенню до вартості наданих послуг.

Однак, суд не може погодитися з наведеною позицією позивача зважаючи на те, що розрахована нею сума компенсації за невиконання умов договору в розмірі 210 грн. є меншою від п`ятдесяти відсотків вартості кредиту (1500?50% = 750 грн.). Отже, посилання ОСОБА_1 на несправедливість п. 9.2. Кредитного договору є необґрунтованим та безпідставним.

Крім того, визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Із аналізу оспорюваного правочину, судом не встановлено наявності одночасно всіх вказаних ознак задля визнання умов цього кредитного договору несправедливими.

Також, однією з підстав для визнання недійсним Кредитного договору № МК-7 від 01 серпня 2018 року позивачем визначено порушення абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 ЗУ «Про захист персональних даних». Проте, дані твердження спростовуються наступним.

Так, згода на обробку персональних даних, яка надана позивачем містить виключний перелік даних, які передаються на обробку.

Як вбачається із п.п. 11.1. Кредитного договору, позивач підтвердила свою згоду на те, що надає Кредитодавцю беззастережну згоду (дозвіл) на обробку своїх персональних даних, зокрема, їх збирання, реєстрацію, накопичення, зберігання, адаптування, зміну (в тому числі за зверненням Третіх осіб), поновлення використання і поширення (розповсюдження, реалізацію, передачу), знеособлення, знищення, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем, виключно з метою виконання умов даного Договору на строк, що є необхідним та достатнім для виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором і дотримання положень чинного законодавства України, якщо інший строк не передбачено чинним законодавством України або Договором.

Згідно ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки».

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», суб`єкт персональних даних має право: 1) знати про джерела збирання, місцезнаходження своїх персональних даних, мету їх обробки, місцезнаходження або місце проживання (перебування) володільця чи розпорядника персональних даних або дати відповідне доручення щодо отримання цієї інформації уповноваженим ним особам, крім випадків, встановлених законом; 2) отримувати інформацію про умови надання доступу до персональних даних, зокрема інформацію про третіх осіб, яким передаються його персональні дані; 3) на доступ до своїх персональних даних; 4) отримувати не пізніш як за тридцять календарних днів з дня надходження запиту, крім випадків, передбачених законом, відповідь про те, чи обробляються його персональні дані, а також отримувати зміст таких персональних даних; 5) пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних; 6) пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними; 7) на захист своїх персональних даних від незаконної обробки та випадкової втрати, знищення, пошкодження у зв`язку з умисним приховуванням, ненаданням чи несвоєчасним їх наданням, а також на захист від надання відомостей, що є недостовірними чи ганьблять честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи; 8) звертатися із скаргами на обробку своїх персональних даних до Уповноваженого або до суду; 9) застосовувати засоби правового захисту в разі порушення законодавства про захист персональних даних; 10) вносити застереження стосовно обмеження права на обробку своїх персональних даних під час надання згоди; 11) відкликати згоду на обробку персональних даних; 12) знати механізм автоматичної обробки персональних даних; 13) на захист від автоматизованого рішення, яке має для нього правові наслідки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних», підставою для обробки персональних даних, зокрема є укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Отже, відкликання згоди можливе лише стосовно майбутньої обробки персональних даних, але не тих даних, які вже були оброблені. Рішення та процеси, які були здійснені під час обробки персональних даних, не можуть бути анульованими.

З огляду на вищевикладені обставини та норми чинного законодавства судом не встановлено обставин недійсності оспорюваного правочину, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 203, 215, 626-628, 638, 639, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРОКРЕДИТ» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРОКРЕДИТ», ЄДРПОУ - 41053106, адреса місцезнаходження: вул. Кирилівська, буд. 160, корп. Б, м. Київ, 04073.

Суддя Н.М. Петришин