Номер провадження: 22-ц/813/3577/20
Номер справи місцевого суду: 2-1076/2008
Головуючий у першій інстанції Гудіна Н.І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради,

відповідач - Одеська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2008 року у складі судді Гудіної Н.І.,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності на реконструйоване нежиле офісне приміщення АДРЕСА_1 АДРЕСА_1 , загальною площею 105,5 кв.м., з облаштуванням фасадного входу з АДРЕСА_1 , що відображено у технічному паспорті, виданому Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 18.09.2007.

Свої вимоги мотивує тим, що позивач придбав 17.11.2005 за договором купівлі-продажу 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 90,8 кв.м. Розташування приміщення на першому поверсі надало позивачу можливість добудувати до нього тамбур, площею 12,7 кв.м., та облаштувати з нього фасадний вхід до приміщення з АДРЕСА_1 , в результаті чого загальна площа склала 105,5 кв.м., а основна площа складає 74,00 кв.м. Технічним висновком про можливість збереження і експлуатації у подальшому нежилих офісних приміщень, наданим Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 24.09.2007 встановлена можливість використання реконструйованих офісних приміщень до подальшої експлуатації. Їх використання не порушує інтереси других громадян.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2008 року позов ОСОБА_1 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності на реконструйоване нежиле офісне приміщення, що розташоване в квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 105,5 кв.м., основною площею 74,00 кв.м., та складається з: кабінету - 13,7 кв.м., кабінету - 16,6 кв.м., кабінету - 12,8 кв.м., кабінету - 13,8 кв.м., кабінету - 17,1 кв.м., окремої кухні - 9,1 кв.м., туалету - 2,6 кв.м., коридору - 4,2 кв.м., тамбуру - 12,7 кв.м., вбудованої шафи - 2,9 кв.м., з облаштуванням фасадного входу з АДРЕСА_1 , задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що апелянт набув статусу нового кредитора та іпотекодержателя за кредитним та іпотечним договором, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , відповідно до договорів №24/06/16 від 24.06.2016 про відступлення права вимоги, від 24.06.2016 про відступлення права вимоги за договорами забезпечення. Отже, оскаржене рішення впливає на права та обов`язки апелянта, як іпотекодержателя квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 90,8 кв.м., яка без його згоди реконструйована в нежиле офісне приміщення, загальною площею 105,5 кв.м. Позивач не повідомив суд про обтяження реконструйованого нерухомого майна іпотекою. Позивач зобов`язаний був повідомити суд про іпотекодержателя з метою залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Сторони у справі про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки в судове засідання 31.03.2020 суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, справу розглянуто за відсутності учасників процесу. Позивачу ОСОБА_1 судові повістки направлялися за адресою, зазначеною ним у позові, проте поверталися не врученими, за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання він знятий з реєстрації і місце реєстрації не значиться, відтак повідомлений шляхом оголошення на офіційному веб - сайті суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом першої інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи за позивачем право власності на реконструйоване нежитлове приміщення, суд першої інстанції виходив з того, що при здійсненні перепланування нерухомого майна, позивачем дотримано чинні будівельні норми та правила, для здійснення підприємницької діяльності, не порушено охоронювані законом інтереси права інших осіб. Однак та обставина, що спірне переплановане приміщення не зареєстроване за позивачем як нежиле, обмежує право позивача розпоряджатися своєю власністю. Суд послався на норми статей 321 та 392 ЦПК України.

Проте, з вказаним рішенням суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, 17.11.2005 між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступник ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №СМ-501/014/2005, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 100000 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 17.11.2005 між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступник ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №РСМ-501/014/2005, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 90,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач у 2007 році здійснив реконструкцію іпотечного майна та оскаржуваним рішенням суду за ним визнано право власності на реконструйоване нежиле офісне приміщення АДРЕСА_1 АДРЕСА_1 .

Пунктом 5.2 договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець протягом всього часу дії договору зобов`язаний не здійснювати будь - яке перепланування чи реконструкцію предмета іпотеки без попередньо отриманої на це згоди іпотекодержателя.

24.06.2016 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №24/06/16, за умовами якого здійснено відступлення права вимоги за кредитним договором №СМ-501/014/2005 від 17.11.2005, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 . Також 24.06.2016 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір відступлення права вимоги за договорами забезпечення, за умовами якого сукупність прав належних ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Отже, квартира, загальною площею 90,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на час прийняття оскаржуваного рішення перебувала в іпотеці банку.

Ухвалення рішення, яке стосується іпотечного майна, вирішує про права та обов`язки іпотекодержателя, оскільки змінено статус майна з житлової квартири - на нежитлове приміщення, що може вплинути на можливість виконання ухваленого на користь іпотекодержателя рішення про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості та впливає на можливість кредитора звернути стягнення на іпотечне майно.

Визнаючи за позивачем право власності на реконструйоване майно, суд до участі у розгляді даної справи кредитора не залучив, вирішив питання про права та обов`язки банку, як іпотекодержателя майна, жодні відомості про те, що про існування спору було відомо кредитору у справі відсутні. ТОВ «ФК`Довіра та гарантія» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «ОТП`Банк», який не був залучений до участі у справі.

Судом допущене порушення норм матеріального права, рішення суду не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014 № 5,

«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зурахуванням положень частини першої статті 15та статті 392 ЦКвласник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Стаття 392 ЦКне регулює правовідносин щодо самочинно збудованого нерухомого майна.

Вбачається зі справи, що ОСОБА_1 здійснена реконструкція квартири без отримання дозволу на виконання будівельних робіт, без погодження проектної документації на її переобладнання та перепланування, без погодження з санітарними і протипожежними службами, без отримання згоди власника та співвласників будинку з метою дотримання їх прав, враховуючи зміну цільового призначення майна.

Крім того, всупереч нормам ст.8 ЖК України, якою передбачено, що переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі, як правило, не допускається і лише у виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу, питання вирішено судом, який не має повноважень на зміну статусу майна.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)"при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 Закону України "Про основи містобудування"спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України. У зв`язку з викладеним звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого, чи його відсутність, дають підстави вважати про наявність спору.

Проте зазначене також залишилося поза увагою суду, який не з`ясував, чи звертався позивач до відповідного органу з питання визнання за ним права власності на реконструйоване майно й чи вирішувалося таке питання у визначеному законом порядку, не визначився з тим, у який спосіб і ким повинно здійснюватися узаконення такого об`єкту нерухомості, унаслідок чого в достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них, що призвело до поверхневого вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, порушення судом норм матеріального права та процесуального права, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Суворовської районної адміністрації, Одеської міської ради про визнання права власності на реконструйоване нежиле офісне приміщення №1, розташоване на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2008 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Суворовської районної адміністрації, Одеської міської ради про визнання права власності на реконструйоване нерухоме майно відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 13.04.2020.

Головуючий:

Судді: