КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 362/2901/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5442/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Лебідь-Гавенко Г.М., по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 21 246,96 грн. за кредитним договором №б/н від 18 вересня 2009 року та судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 18 вересня 2009 року відповідач отримав кредит у розмірі 13 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Звертав увагу на те, що відповідач при укладенні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Вказував, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не виконав зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 16 квітня 2019 року утворилася заборгованість, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі - 21 246,96 грн., яка складається з: 8 672,48 грн. - заборгованість за кредитом; 10 336,53 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 750,00 грн. - заборгованість за пенею і комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина), 987,95 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 2-4).

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за тілом кредиту на підставі кредитного договору №б/н від 18 вересня 2009 року у розмірі 8 672,48 грн. та судовий збір у розмірі 1921 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено (а.с. 37-43).

Не погодившись з рішенням районного суду, 04 лютого 2020 року представник АТ КБ «Приватбанк» - Крилова О.Л. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення, просила його скасувати в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнених відсотків, пені і штрафу та задовольнити позовні вимоги банку у цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін та стягнути судові витрати (а.с. 54-57).

На обґрунтування скарги зазначила, суд першої інстанції не дослідив належним чином докази про справі. Зокрема суд не звернув уваги на те, що в заяві від 18 вересня 2009 року сторонами погоджено розмір відсотків за користування кредитом - 3,0% на місяць, розмір кредитного ліміту станом на день підписання заяви - 3 700,00 грн., розмір базової процентної ставки - 2,5% на місяць на залишок заборгованості, а також передбачено штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Відповідач, користуючись кредитними коштами та частково погашаючи заборгованість за кредитом, підтвердив укладення кредитного договору із банком на відповідних умовах. Так, суд не взяв до уваги підписану сторонами довідку від 18 вересня 2009 року про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду», якою сторонами погоджено умови кредитування. Таким чином, відповідач погодився з умовами кредитування шляхом підписання анкети-заяви, а відсутність підпису відповідача на Тарифах банку, Умовах та правилах не свідчить про неукладеність кредитного договору.

Відзив на апеляційну скаргу Банку або апеляційна скарга на рішення районного суду від відповідача ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходили. Про розгляд справи апеляційним судом відповідач двічі сповіщався на зазначену ним адресу, останнє рекомендоване повідомлення повернулось із відміткою працівників пошти за закінченням терміну зберігання. При цьому, про розгляд справи апеляційним судом та направлення копії апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 був сповіщений телефонограмою, що забезпечує фіксацію такого повідомлення, про що в матеріалах справи є докази (а.с. 72-73, 76-82).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом надавати відзив на подану апеляційну скаргу або оскаржити рішення суду першої інстанції, у т.ч. шляхом направлення поштою відповідних документів на адресу суду.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вищезазначене та положення ч. 11 ст. 128, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, суд апеляційної інстанції забезпечив право відповідача ОСОБА_1 подати поштою відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК»або оскаржити рішення суду першої інстанції.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на заочне рішенняВасильківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2019 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.

Відмовивши в задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів і штрафу, суд першої інстанції виходив з відсутності домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними грошима та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту. Такий висновок є помилковим, оскільки суперечить наявним у справі доказам, які були надані позивачем до районного суду.

Судом встановлено, що 18 вересня 2009 року ОСОБА_1 підписав заяву № б/н, згідно якої останній виявив бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та отримати кредитний ліміт у розмірі 3 700,00 грн. на картковий рахунок (а.с. 9).

У заяві зазначена базова процентна ставка - 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Вказано, що ОСОБА_1 отримав картку № НОМЕР_1 .

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір про надання банківських послуг.

До позовної заяви банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_1 18 вересня 2009 року (а.с. 10).

У вказаній довідці про умови кредитування визначені: базова процентна ставка в місяць - 2,5%; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості та порядок її розрахунку; штраф при порушенні строків платежів - 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії.

Також банком долучено до позову Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 16 квітня 2019 року становить21 246,96 грн. та складається з: 8 672,48 грн. - заборгованість за кредитом; 10 336,53 - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 750,00 грн. - заборгованість за пенею і комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 987,95 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 2-4).

Банківську виписку про рух коштів по картковому рахунку відповідача позивач не надавав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту, а також проценти за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування посилався на підписану сторонами заяву, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати штрафів, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг такі умови та правила не можна вважати складовою частиною кредитного договору. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили письмово відповідальність у вигляді штрафів за порушення виконання договірних зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Позивач як на підставу позову посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем 18 вересня 2009 року. У вказаній довідці визначено умови кредитування, зокрема базова процентна ставка - 2,5% в місяць за користування кредитними коштами, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним, комісія за зняття коштів, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф - 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії (а.с. 10).

Також у заяві від 18 вересня 2009 року вказана базова процентна ставка - 2,5% в місяць за користування кредитними коштами (а.с. 9).

Частиною 3 статті 1056-1 ЦК України визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини 4 статті 1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі №347/1910/15-ц.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що з 08 листопада 2015 року банк почав застосовувати підвищену процентну ставку - 43,20% річних за користування кредитними коштами, замість передбачених умовами договору 30% річних (а.с. 5-8).

Підписана відповідачем ОСОБА_1 заява та довідка не передбачають право Банку підвищувати процентну ставку, тому, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено та судом не встановлено, що відповідач під час укладення кредитного договору давав згоду та (або) був повідомлений про зміну процентної ставки кредитором у бік її збільшення з вказаної дати.

Встановивши, що позивачем не надано доказів на підтвердження повідомлення позичальника у встановленому законом порядку про зміну процентної ставки, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість нарахованих Банком процентів у розмірі 10 336,53 грн., розрахованих за підвищеною (43.20%) процентною ставкою.

Так, з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 18 вересня 2009 року вбачається, що у відповідача станом на 26 жовтня 2015 року заборгованість за тілом кредиту становила 12 292,33 грн., заборгованість за процентами 0,00 грн., заборгованість за пенею та комісією 0,00 грн (а.с. 5-8).

Починаючи з 08 листопада 2015 року по 16 квітня 2019 року банк збільшив розмір процентної ставки за користування кредитом до 43,20% річних, і станом на 16 квітня 2019 року банк нарахував за підвищеною процентною ставкою 10 336,53 грн. заборгованості по процентам.

Після підвищення процентної ставки відповідач погашав заборгованість за кредитом на загальну суму 55 491,21 грн., що покриває суму заборгованості за процентами за умови їх розрахунку за ставкою 30% річних.

Враховуючи вказане, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами, яку банк нарахував за підвищеною процентною ставкою.

Крім того, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 750,00 грн. заборгованості за пенею і комісією, а також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 987,95 грн. - штраф (процентна складова)

Згідно з підписаною сторонами довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 18 вересня 2009 року передбачена комісія за зняття коштів, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості та порядок її обрахування, а також штраф при порушенні строків платежів більше ніж на 30 днів - 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії (а.с. 10).

Оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач погашав заборгованість за тілом кредиту з порушенням строків, позовні вимоги Банку про стягнення з відповідача штрафів підлягають задоволенню частково. Тому з відповідача слід стягнути на користь банку 933.62 грн. штрафу (500,00 грн. фіксована частина + 433,62 грн. штрафу (процентна складова) - 5% від суми заборгованості по тілу кредиту, оскільки проценти, пеня та комісія не стягуються).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 8 672,48 грн. і в цій частині рішення суду сторони не оскаржували.

Отже, судове рішення з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно скасувати у частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову в цій частині з інших підстав та скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення штрафу, із частковим задоволенням цих позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Щодо судових витрат.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути пропорційно до частини задоволених вимог (7,5%) 144,07грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2019 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів і штрафу, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () -933 (дев`ятсот тридцять три) грн. 62 коп. штрафу за договором № б/н від 18 вересня 2009 року.

Відмовити в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення 10336.53 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом.

В іншій частині заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2019 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () - 144,07 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова