Справа № 567/874/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.20 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

при секретарі - Гічиновська Я.В.

з участю

представника позивача - адвоката Дмитрук Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом

встановив:

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом звернулась ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_4 та відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України позивач вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, будучи спадкоємцем першої черги. Крім неї спадкоємцями першої черги є також діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не претендують на спадкове майно після смерті батька та подали до нотаріуса за місцем відкриття спадщини заяву про відмову від прийняття спадщини.

Вказує, що після смерті ОСОБА_4 залишилось, крім іншого, спадкове майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , який ОСОБА_4 , як єдиний син та спадкоємець першої черги прийняв у спадщину після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не оформив своїх спадкових прав після її смерті.

Зазначає, що після відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , як єдиний спадкоємець за законом 03.02.2009 звернувся до приватного нотаріуса Острозького міського нотаріального округу Рівненської області з заявою на прийнято спадщини після смерті матері, однак через відсутність у той день державного нотаріуса цю заяву в державну нотаріальну контору не подав.

Разом з тим, позивач вважає, що ОСОБА_4 фактично прийняв спадкове майно після смерті матері шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки на момент смерті ОСОБА_5 проживала разом зі своїм сином в належному позивачу з чоловіком житловому будинку по АДРЕСА_2 . Факт постійного проживання ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 на день смерті спадкодавиці підтверджується рішенням Камінь-Каширського районного суд від 04 березня 2020 року, яке набрало законної сили 07 квітня 2020 року, а відповідно до змісту норм ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину і вона належал йому з часу відкриття спадщини, тобто з 01 листопада 2008 року.

Як спадкоємець першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_4 , вона у шестимісячний строк звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Камінь-Каширського районного нотаріального округу Волинської області Горбачук А.А. з метою отримання свідоцтва про спадщину, за наслідками якої 07.08.2019 року було заведено спадкову справу №19/2019, однак нотаріусом було роз`яснено, що видати свідоцтво про право на спадщину на зазначений будинок в с.Завидів вона не може, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на це майно у померлого спадкодавця.

Вказує, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 належав на момент смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відтак право на нього ввійшло до складу спадщини, що відкрилася після його смерті та перейшло до його дружини - ОСОБА_5 , як спадкоємцю за законом після його смергі, а після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на вказане майно перейшло до її сина - ОСОБА_4 , як єдиного спадкоємця за законом після смерті матері, а після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , це майно ввійшло до складу спадщини та перейшло до неї, як його дружини та спадкоємця за законом першої черги.

Водночас, позивач вказує, що не може реалізувати свого права на частину спадкового майна, а саме на садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 , так як за життя спадкодавці не зареєстрували за собою право власності на дане будинковолодіння та не виготовили свідоцтво про право власності на нього, що неможливо зробити зараз в зв`язку з їх смертю.

За вказаних обставин, ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на садибний житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , як спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 .

Суд, розглянувши справу відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України за правилами загального позовного провадження, встановив наступне.

Ухвалою Острозького районного суду від 21.08.2020 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, відповідачам було надано строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

За клопотанням позивача та відповідно до ст.ст.81,84 ЦПК України ухвалою суду від 10.09.2020 було витребувано матеріали спадкових справ, а також відомості з Плосківської сільської ради Острозького району Рівненської області.

07.09.2020 на адресу суду надійшли заяви відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в яких відповідачі позовні вимоги ОСОБА_1 визнали у повному обсязі та просять здійснювати розгляд справи за їх відсутності. Підтвердили обставини, на які посилається позивач та жодних заперчень щодо позовних вимог не мають.

Як передбачено ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання позову відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є спадкоємцями першої черги на рівні з позивачем, не суперечить закону та не порушує прав та інтересів третіх осіб. В матеріалах справи відсутні відомості та судом не встановлено підстав ставити під сумнів достовірність визнаних відповідачами обставин та добровільність їх визнання відповідачем.

Перевіривши фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності та взаємозв"язку, суд приходить до висновку про задоволення позову та ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, в порядку ст.ст.200, 206 ЦПК України, виходячи з наступного.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, з підстав та доводів викладених в позовній заяві, та просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на садибний житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , як спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 .

Пояснила, що фактично у власності ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перебував житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Вказує, що після смерті батька чоловіка позивача - ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , дружина померлого та матері чоловіка позивача - ОСОБА_5 , будучи спадкоємцем першої черги, фактично прийняла спадщину, вступивши у володіння та управління спадковим майном відповідно до вимог ст.549 Цивільного Кодексу Української РСР, хоч і не оформила своїх спадкових прав. Разом з тим, відповідно до вимог ч.2 ст.548 Цивільного Кодексу Української РСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, тобто з 02 жовтня 2000 року мати чоловіка позивача - ОСОБА_5 , була власником житлового будинку АДРЕСА_1 , хоч і не вигтовила правовстановлюючих документів на дане будинковолодіння.

Вказує, що після відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , як єдиний спадкоємець за законом фактично прийняв спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця постійно проживав разом з нею.

Пояснила, що за життя ОСОБА_4 не завершив оформлення своїх спадкових прав після смерті матері ОСОБА_8 , не виготовив необхідної технічної документації, не зареєстрував право власності на будинковолодіння та не виготовив свідоцтво про право власності на нього, що перешкоджає реалізації прав позивача на дане майно.

За вказаних обставин, просить позов задовольнити в повному обсязі.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступні обставини.

В судовому засіданні встановлено, що в АДРЕСА_1 розташований садибний житловий будинок з надвірними будівлями, який обліковувався за ОСОБА_7 .

Зазначене підтверджується випискою з погосподарської книги №16 за 1991-1995 роки, з якої встановлено, що даний житловий будинок відносився до типу колгоспного двору та членами колгоспного двору станом на 1991 рік були ОСОБА_7 (голова двору) та його дружина ОСОБА_5 .

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватись законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема, ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року №533-ХІІ "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української PCP від 11 березня 1985 року №105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській PCP", Вказівками по веденню негосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року №45/5 та іншими нормативними актами.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудови зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на будинок колгоспного і робітничого двору.

За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавались на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до ст.ст.2, 3 Закону України від 1 липня 2004 №1952-ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на об`єкт нерухомого майна, збудований до набрання чинності зазначеним Законом, не породжує в особи права власності, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності цим Законом об`єкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 у справі № 6-54цс12).

Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Водночас, інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Оскільки до правовідносин, які виникли до моменту введення в дію Закону України "Про власність" необхідно застосовувати діюче на той час законодавство, то при вирішенні питання про власність колгоспного двору необхідно керуватись нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється з рівності часток усіх членів двору, а отже станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в рівних долях належав житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 - по 1/2 частці за кожним.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до вимог ст.ст.120, 123, 563 ЦК УРСР (в редакції 1963), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а у разі смерті члена колгоспного двору спадщина в майні двору не відкривалася до смерті останнього члена колгоспного двору, а майно залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають.

Згідно п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння

спадковим майном.

Згідно ст.529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), (заповіти/спадкові договори) встановлено, що після смерті ОСОБА_7 спадкові справи не заводились, заповіти ним не посвідчувались.

Згідно довідки Плосківської сільської ради від 07.10.2020 встановлено, що на момент смерті ОСОБА_7 з ним була зареєстрована та проживала дружина - ОСОБА_5 . Інших осіб зареєстровано не було.

Таким чином, відповідно до ст.549 ЦК УРСР, ОСОБА_5 є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 , як така, що фактично вступила в управління спадковим майном.

Оскільки для ОСОБА_7 фактично належала 1/2 частка житлового будинку, що в АДРЕСА_1 , то право на неї перейшло до ОСОБА_5 , як спадкоємця за законом.

Зазначене підтверджується випискою з погосподарської книги №5 с.Завидів за 2006-2010 роки, згідно якої вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями, що в АДРЕСА_1 обліковувався за ОСОБА_5 .

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.1 ст.1216, ч.1 ст.1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1258, ч.1 ст.1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), (заповіти/спадкові договори) встановлено, що після смерті ОСОБА_5 спадкові справи не заводились, заповіти нею не посвідчувались.

Згідно довідки Плосківської сільської ради від 07.10.2020 встановлено, що ОСОБА_5 на момент смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 , одна.

Водночас, рішенням Камінь-Каширського районного суду №157/120/20 від 04.03.2020 встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , на момент смерті спадкодавиці - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частиною 1 ст.1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1-3, 5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 є її син ОСОБА_4 .

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів спадкової справи №49 вбачається, що 07.08.2019 ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Камінь-Каширського районного нотаріального округу Волинської області Горбачук А.А. із заявою про прийнятття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4 , за наслідками якої було заведено спадкову справу.

З Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №57138291 від 07.08.2019 вбачається, що заповіти ОСОБА_4 не складались та від його імені не посвідчувались.

Одночасно, з матеріалів справи вбачається, що іншими спадкоємцями за законом - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 07.08.2019 було подано заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті їхнього батька ОСОБА_4 .

Відомості про інших спадкоємців в матеріалах спадкової справи відсутні.

Оскільки для ОСОБА_4 , як спадкоємця за законом після смерті ОСОБА_5 , яка була спадкоємцем ОСОБА_7 , фактично належав садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 , то право на нього переходить до ОСОБА_1 , як спадкоємця за законом.

Згідно довідки КП «Рівненське ОБТІ» встановлено, що право власності на дане будинковолодіння не зареєстровано.

Вказані докази по справі повністю узгоджуються з позовною заявою позивача.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За життя спадкодавцями не було виготовлено необхідної технічної документації, не оформлено та не зареєстровано право власності на садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 також ОСОБА_4 не завершив оформлення своїх спадкових прав, як спадкоємець після смерті ОСОБА_5 , що порушує передбачені законом права позивача, як спадкоємця за законом після його смерті.

Водночас, в судовому засіданні встановлено, що після звернення позивача до нотаріальної контори, нотаріусом було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього.

У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до гл. 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 зазначеного Кодексу).

За ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В той же час, право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно.

У відповідності до cт.392 ЦК України власник може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно cт.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Отже, враховуючи, що відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а, відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України, право власності припиняється зі смертю власника, що перешкоджає реєстрації за ОСОБА_4 права власності на майно, та враховуючи, що відповідно до норм ст.1216, 1261 ЦК України позивач має право на спадщину після його смерті, то за нею як спадкоємцем за законом слід визнати право власності на садибний житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

На підставі ст.ст. 25, 346, 328, 1216, 1233, 1269 ЦК України, Закону України "Про власність", Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" керуючись ст.10, 57, 62, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ) про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 як спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та був спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на садибний житловий будинок (А-1), який складається з коридору 1-1, житлової кімнати 1-2, житлової кімнати 1-3, кухні 1-4, підсобного приміщення 1-5, загальною площею 46,5 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м.; з господарсько-побутовими будівлями: сарай Б-1, вбиральня - б, колодязь - К, огорожа - №1, які знаходяться в АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29.10.2020.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.