Справа № 632/609/20
провадження № 2/632/268/20

У Х В А Л А

08 квітня 2020 р. м. Первомайський

Суддя Первомайського міськрайонного суду Харківської області Росоха А.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Кредобанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: Приватний виконавець Мілоцький Олег Леонідович про зняття арешту з нерухомого майна,-

У С Т А Н О В И В:

Позивачем до Первомайського міськрайонного суду Харківської області подану позовну заяву із вимогою про зняття арешту з нежитлової будівлі літ. «А-3» (адміністративно побутовий комплекс) загальною площею 1184,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 115) що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Зазначений арешт накладено на дане нерухоме майно постановою Приватного виконавця ХМВО Мілоцького О.Л. в рамках виконавчого провадження 59507624, статус якої позивачем визначено, як третя особа на стороні відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог, позивач, з посиланням на вимоги ч. 1 ст. 59 Закону України №1404 VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження», зазначає наступне.

02.04.2019 р. між позивачем (позикодавець) та відповідачем (позичальник) укладено договір позики на суму 408 136,50 грн., що на день передачі грошових коштів відповідає еквіваленту 15 000,0 доларів США. Відповідно до п. 2 договору позики, встановлено кінцевий строк її повернення - до 01 червня 2019 р.

Виконання умов договору позики було забезпечено іпотекою нерухомого майна - нежитлової будівлі літ. «А-3» (адміністративно побутовий комплекс) загальною площею 1184,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 115), що належить на праві власності відповідачу 1, про що укладено відповідний іпотечний договір від 02.04.2019р., посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Погрібною Т.П. за реєстровим номером №514. Відомості про обтяження іпотекою даного нерухомого майна внесені до Державного реєстру речових прав на нерухомого майно, (номер запису про іпотеку 30989670, номер запису про обтяження 30989681).

Статтею 4 договору іпотеки врегульовано звернення стягнення у випадку порушення Позичальником свого грошового зобов`язання, зокрема п.п. 4.5.1 4.5.4:

- на підставі рішення суду, або;

- на підставі виконавчого напису нотаріуса, або;

- в т.ч. шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Вказане застереження у іпотечному договорі є підставою право передачі права власності на іпотечне майно іпотекодержателю, або;

- шляхом продажу предмету іпотекодержателя від свого імені будь-якій особі Покупцеві на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

ОСОБА_2 своє грошове зобов`язання перед Позивачем у встановлений строк договором позики не виконав, як не виконав і на момент подання цього позову. Як зазначає позивач, відповідно до умов іпотечного договору та вимог ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05.06.2003р. він має прав звернути стягнення на заставлене нерухоме майно шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Разом з тим, як стало відомо позивачу, на дане іпотечне майно, вже після реєстрації іпотеки в Державному реєстрі речових прав, приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. було накладено арешт в рамках виконавчого провадження 59507624.

Зазначене виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа, виданого Господарським судом Харківської області за наслідками розгляду господарської справи №922/3208/18 за позовом ПАТ "Кредобанк", м. Львів до ПП "ПКЗ", м. Первомайськ, ТОВ "Первомайська трикотажна фабрика", м. Первомайськ, ОСОБА_2 ., про солідарне стягнення коштів 641 502,26 грн., на підставі рішення від 20.03.2019 року.

Таким чином, позивач вважає, що в зв`язку із накладенням арешту на іпотечне майно, він як іпотекодержатель не в змозі звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом оформлення на себе права власності на нього.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі суд виходить за наступного.

Як визначено ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 59 Закону №1404 VIII - Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Отже необхідною умовою для звернення до суду із відповідним позовом про зняття арешту з майна, є заявлення вимоги про визнання на це майно, або його частку, права власності за позивачем, яке не визнається відповідачами, тобто наявність спору про речове право.

Така вимога Позивачем не заявлена. Натомість Позивач зазначає, що накладений приватним виконавцем арешт все майно Боржника - ОСОБА_2 , перешкоджає йому в реалізації свого права як іпотекодержателя звернути на нього стягнення шляхом визнання за ним права власності в порядку ст. 37 Закону № 898-IV.

Зазначений вид стягнення на предмет іпотеки відноситься до позасудового врегулювання на підставі договору, в даному випадку іпотечного застереження, як це передбачене ст. 36 Закону № 898-IV.

На відміну від судового порядку, який за певних умов (пунктів 61-62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц) може бути застосований для реалізації права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу згідно зі статтею 38 Закону України "Про іпотеку", передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання є винятково позасудовим способом задоволення вимог іпотекодержателя, регламентованим статтею 37 цього Закону, яка не передбачає можливості визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц, від 29 травня 2018 року у справі № 369/238-15-ц, пункти 6.1-6.2 постанови від 23 травня 2018 року у справі № 916/5073/15, пункт 51 постанови від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц). Саме тому висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц, які зазначив в ухвалі від 5 грудня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, не можна застосувати у справі № 205/578/14-ц. п. 45.3 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019р. у справі 205/578/14-ц.

Отже суд заздалегідь позбавлений можливості визнати за Позивачем право власності на іпотечне майно, навіть у випадку заявлення ним такої позовної вимоги.

З позовом про стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в порядку ст. 39 Закону № 898-IV, Позивач не звертався.

Разом з тим, постанова приватного виконавця про накладення арешту на майно ОСОБА_2 , яку винесено після обтяження іпотекою вищеозначеного нерухомого майна, перешкоджає Позивачу в реалізації його права на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, відповідно до вимог ст. 37 Закону № 898-IV, що свідчить про відсутність спору про речове право на предмет нерухомості. Тобто рішення приватного виконавця зачіпає права Позивача, який не є стороною виконавчого провадження.

Коли суд господарської юрисдикції ухвалив рішення в межах предмета спору, а державний виконавець на стадії виконання цього рішення використав свої повноваження, як-то наклав арешт на майно боржника, оголосив обмеження на його відчуження і таким чином порушив право чи пріоритет на це майно третьої особи (особи, яка не була стороною чи учасником провадження у господарському суді і не є стягувачем чи боржником у виконавчому провадженні), то є підстави презюмувати, що в такому правовому відношенні державний виконавець діє як публічна посадова особа, здійснює насамперед публічно-владні, обов`язкові, нерідко забезпечувані примусом управлінські функції. У цьому разі державний виконавець набуває статусу посадової особи - суб`єкта владних повноважень.

Якщо суб`єкт владних повноважень порушує право чи законні інтереси, зокрема, юридичної особи, що спричиняє спір саме у сфері публічно-правових відносин, така юридична особа вправі звернутися до суду адміністративної юрисдикції й очікувати судового захисту від цього суду, поза як саме цей суд є тим судом, юрисдикція якого поширюється на справи в публічно-правових спорах юридичної особи із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення, дій чи бездіяльності. п.п. 57, 58 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 р. по справі 805/4199/16-а.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 287 КАС України - Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 3 цієї ж статті визначено - Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Оскільки предметом позову є фактично оскарження постанови приватного виконавця щодо накладення арешту на нерухоме майно, іпотека якого має вищий пріоритет переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки - ч. 6 ст. 3 Закону № 898-IV, то й відповідно зазначений позов щодо скасування накладеного арешту внаслідок прийнятого рішення приватного виконавця повинен вирішуватися в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог ст. 287 КАС України, а не в порядку цивільного судочинства.

Як встановлено п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 186 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Кредобанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: Приватний виконавець Мілоцький Олег Леонідович про зняття арешту з нерухомого майна

Копію ухвали направити позивачу разом з позовними матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення через Первомайський міськрайонний суд Харківської області або безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Суддя: А. В. Росоха