Справа № 263/2971/18
Провадження № 2/263/58/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шевченко О.А.,

за участю секретаря Шкурат О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа Маріупольська міська рада, про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом про визнання за ОСОБА_2 права власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з вказаним позовом, позивач посилається на наступне.

Так, ОСОБА_2 видано ордер №004892 від 25.11.2005 року на житлове приміщення - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Ордер видано на підставі рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 16.11.2005 року №370 «Про затвердження списків із надання житлової площі у будинках повторного заселення».

16.03.2006 року Жовтневим районним відділом Маріупольського МУ Управління МВС України в Донецькій області зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному житлі ОСОБА_2 постійно проживає з листопада 2005 року по день подання даного позову. За час свого проживання ОСОБА_2 відкрито користувався даною квартирою, підтримував житло у належному стані для проживання, здійснював поточний ремонт, вчасно сплачував платежі за комунальні послуги.

З метою приватизації вказаної квартири ОСОБА_2 звернувся до Департаменту міського майна Маріупольської міської ради, однак йому було роз`яснено, що приватизувати дану квартиру наразі неможливо, оскільки право власності на неї зареєстровано за іншою особою, а саме: ОСОБА_3 на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17.04.2006 року №2-648/06.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 на момент вселення не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, а тому заволодів річчю добросовісно, володіння квартирою здійснював відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в його володінні.

Наведені обставини, на переконання позивача, вказують та доводять, що ОСОБА_2 відкрито, добросовісно та безперервно користувався квартирою АДРЕСА_1 , а отже, має право на визнання за ним права власності за набувальною давністю.

З огляду на викладене, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 16.04.2018 року відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа Маріупольська міська рада, про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 05.09.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 02.07.2019 року витребувано із Головного Центру обробки спеціальної інформації (державної прикордонної служби України), розташованого за адресою: вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601, відомості про перетин державного кордону України, а також перетинання лінії розмежування між Луганською та Донецькою областями та тимчасово окупованою територією ОСОБА_3 (національний паспорт іноземця НОМЕР_1 від 23 березня 1999 року), із зазначенням відомостей щодо країни, кордон якої перетнутий ОСОБА_3 востаннє при виїзді з України.

Позивач у судове засідання не з`явився, від його представника, адвоката Мироненко О.В., надійшла заява, у якій просили розглянути справу у відстуності позивача та його представника, на позовних вимогах наполягали.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був неодноразово повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду відзив, у якому просив відмовити у задоволенні вимог позову, оскільки не вбачається законних підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши доводи позивача та відзив, поданий представником третьої особи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 25.11.2005 року Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради видано ордер серії КО №004892 на жиле приміщення, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 16.11.2005 року №370.

Згідно особового рахунку № НОМЕР_2 квартиронаймача ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 проживає у вказаній квартирі з 16.03.2006 року по теперішній час.

Відповідно до Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , квартира посімейного, спільного заселення розташована на 8 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 1 кімнати житловою площею 18,7 кв.м., у тому числі 1-а кімната 18,7 кв.м., кухні площею 5,7 кв.м., вбиральні площею 2,2 кв.м, коридору площею 2,9 кв.м., вбудованої шафи площею 0,6 кв.м. Загальна площа квартири 30,2 кв.м. Користувач - ОСОБА_2 .

Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя №2-648/06 від 17.04.2006 року, форма власності: приватна, частка власності: 1/1.

Звертаючись до суду з позовом позивач просить визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що він з листопада 2005 року, тобто більше 10 років, відкрито, добросовісно користується даною квартирою, проводить поточні ремонти, сплачує комунальні платежі. При цьому, позивач вказує на те, що на момент вселення ОСОБА_2 не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, а тому заволодів річчю добросовісно, володіння квартирою здійснював відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в його володінні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на майно за набувальною давністю, визначені у ст. 344 ЦК України.

Зокрема, ч. 1 ст. 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Правові висновки про особливості набуття права власності на майно у такий спосіб, як набувальна давність, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Виникнення права власності за набувальною давністю ґрунтується на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності.

Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, у тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном».

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (постанова Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18).

Зазначені вище висновки узгоджуються з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Враховуючи наведені обставини та положення закону, суд дійшов висновку, що позивач не довів усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю.

Зокрема, судом встановлено, що власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 . Таким чином, власник вказаної квартири відомий та не відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Враховуючи викладене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст. 328, 344 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа Маріупольська міська рада, про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А.Шевченко