Справа № 361/3814/20
Провадження № 2/361/2691/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Радченко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бровари цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У червні 2020 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 17 жовтня 2011 року. 14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація т азмінено повне та скорочене найменування позивача Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" змінено на Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк". Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис ОСОБА_1 в заяві. Відповідач ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 3100 грн. Банк зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, надав кредитні кошти. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, станом на 31 березня 2020 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 165042,48 грн., яка складається з: 2676 грн. 93 коп. - заборгованості за тілом кредиту, 160371 грн. 83 коп. - заборгованості за нарахованими відсотками, 1993 грн. 72 коп. - пеня. З цих підстав позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 131804 грн. 52 коп., що складається із: 2676 грн. 93 коп. - заборгованості за кредитом, 129127 грн. 59 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 17.10.2011 р. по 31.10.2019р., а також судові витрати в сумі 2102 грн. 00 коп.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2020 року провадження у вказаній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті, сторонам встановлені строки для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечення.

21 серпня 2020 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила суд відмовити позивачу в задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено погодження розміру процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальності у виді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а тому відсутні підстави для стягнення 131804 грн. 52 коп. заборгованості за кредитом, процентів та неустойки за договором кредиту.

15 вересня 2020 року від АТ КБ ПриватБанк надійшла відповідь на відзив у якому представник позивача просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У відповіді на відзив зазначалось, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, які є публічною офертою, що містять умови та правила надання банком його клієнтам. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку. На підставі поданих документів ,які складають договір про надання банківських послуг, відповідачу відкрито картковий рахунок. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з умовами кредитування та погодилась з ними, що засвідчила власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту відповідач прийняла умови договору та погодилась з ними.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення у справі не заперечує.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила відмовити у задоволенні позові. А також подала заяву про застосування строку позовної давності, мотивуючи її тим, що починаючи з 17.10.2011 року сторони не підписували угоду про продовження строку позовної давності. Право вимагати стягнення суми боргу, заборгованості по процентам та пені виникло у позивача у 2013 році і строк позовної давності сплив у 2016 році. Оскільки позивач звернувся до суду за захистом своїх прав у липні 2020 року, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав пропущення строку позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву б/н від 17 жовтня 2011 року (а.с. 16).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки АТ КБ "Приват Банк" №б/н оформленої на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що станом на 17.10.2011 року кредитний ліміт встановлено у розмірі 300, 00 грн., цього ж дня збільшено до 3100, 00 грн., станом на 19.09.2014 року зменшено до 2680, грн. Станом на 20.01.2020 року кредитний ліміт становив 00,0 грн. (а.с.14).

Згідно довідки АТ КБ "Приват Банк" № б/н ОСОБА_1 було надано кредитну картку № НОМЕР_1 , дата відкриття - 17.10.2011 року, термін дії до 06/15 (а.с.15).

Згідно з наданим розрахунком відповідач має заборгованість перед позивачем, яка станом на 31 березня 2020 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 165042,48 грн., яка складається з: 2676 грн. 93 коп. - заборгованості за тілом кредиту, 160371 грн. 83 коп. - заборгованості за нарахованими відсотками, 1993 грн. 72 коп. - пеня. До стягнення 131804 грн. 52 коп., що складається із: 2676 грн. 93 коп. - заборгованості за кредитом, 129127 грн. 59 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 17.10.2011 р. по 31.10.2019р. (а.с. 6-8).

Згідно із ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. ст. 626, 628 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 цього Кодексу, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК україни визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника процентна ставка не зазначена.

В даному разі Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, відповідно до яких встановлена відповідальність Позичальника у разі невиконання/неналежного виконання своїх зобов`язань, не містять підпису відповідача. При цьому, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи Договір, а також те, що Умови містили такі положення щодо пені і штрафних санкцій в момент підписання Договору Позичальником, або в подальшому такі Умови не змінювались.

При цьому, у самій Анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг домовленості сторін щодо пені і штрафних санкцій немає.

У зв`язку із цим, такі Умови і правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (17.10.2011 р.) та до моменту звернення до суду із вказаним позовом (17.06.2020 р.), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зокрема до таких висновків дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від

11 березня 2015 року у цивільній справі № 6-16цс15, а також Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Що стосується заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, то судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, від 1.10.2014 року у справі № 134 цс14, за договором про надання банківських послуг, яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Згідно з ч. 1ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Із виписки по картковому рахунку (а.с.9-13), розрахунку заборгованості суми заборгованості за кредитним договором №б/н від 17.10.2011 року станом на 31.03.2020 року (а.с. 6-8) вбачається, що останній платіж ОСОБА_1 здійснила 28.02.2018, а з позовною заявою АТ "Приватбанк" звернулось до суду 17.06.2020, тобто в межах трирічного строку позовної давності звернення до суду.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача частково, стягнути з відповідача на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 17 жовтня 2011 року у розмірі 2676 грн. 93 коп. В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 81, 141, 264, 268 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість в розмірі 2676 грн. 93 коп. за кредитним договором № б/н від 17 жовтня 2011 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір в розмірі 2102 грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.