ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2105/20 Справа № 175/3861/19 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Департемента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: заступник директора департаменту начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Роман Васильович, начальник управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області П`ятницький Андрій Васильович на бездіяльність та неправомірне рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року скаржникзвернувся до суду першої інстанції з вищевказаною скаргою, в якій просив суд визнати неправомірною бездіяльність заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Клименка Р.В. щодо неналежного розгляду вимог скарги ОСОБА_1 від 25.04.2018 року, а саме: накласти на боржника ОСОБА_2 штраф за невиконання судового рішення у строк, установлений державним виконавцем, стягнути з боржника ОСОБА_2 виконавчий збір; визнати неправомірною та скасувати постанову заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Клименка Р.В. №41936000/13 від 13.09.2019 року, як таку, що суперечить положенням ст.ст.63,75 Закону України «Про виконавче провадження» (№1404-VIII), а також зобов`язати заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Клименка Р.В., або іншу особу, яка буде виконувати обов`язки заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 25.04.2018 року, «На систематичну умисну бездіяльність головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Мазура Г.І. у виконавчому провадженні №41936000».

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Клименка Р.В. щодо неналежного розгляду вимог скарги ОСОБА_1 від 25.04.2018 року, а саме: накласти на боржника ОСОБА_2 штраф за невиконання судового рішення у строк, установлений державним виконавцем, стягнути з боржника ОСОБА_2 виконавчий збір. Визнано неправомірною та скасувано постанову заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Клименка Р.В. №41936000/13 від 13.09.2019 року, як таку, що суперечить положенням ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» (№1404-VIII). Зобов`язано заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Клименка Р.В., або іншу особу, яка буде виконувати обов`язки заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 25.04.2018 року «На систематичну умисну бездіяльність головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Мазура Г.І. у виконавчому провадженні №41936000».

В своїй апеляційній скарзі Департемент державної виконавчої служби Міністерства юстиції Українипосилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_1 відповідно до ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу Департемента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу Департементу державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 лютого 2014 року на підставі виконавчого листа виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 04 грудня 2013 року, постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Попіва Р.І. відкрито виконавче провадження №41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року по справі №175/2504/13-ц та встановлено боржнику ОСОБА_3 строк для самостійного виконання судового рішення - у семиденний строк з моменту отримання постанови про відкриття ВП №41936000. У встановлений державним виконавцем строк, боржник ОСОБА_3 ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року по справі №175/2504/13-ц не виконав. Так, 31 березня 2014 року незважаючи на невиконання боржником ОСОБА_3 судового рішення, постановою старшого державного виконавця Попіва Р.І. виконавче провадження №41936000 було закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2014 року по справі №175/1731/14, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суд Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року: скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Попіва Р.І. від 31 березня 2014 року про закінчення виконавчого провадження №41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року по справі №175/2504/13, та зобов`язано старшого державного виконавця Попіва Р.І. відновити виконавче провадження №41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року по справі №175/2504/13. Так, 12 листопада 2014 року постановою старшого державного виконавця Попіва Р.І. виконавче провадження №41936000 було відновлено. Однак незважаючи на повторне невиконання боржником ОСОБА_3 судового рішення, старший державний виконавець Попів Р.І. своєю постановою від 23 грудня 2014 року закінчив виконавче провадження №41936000 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Поліщука Д.В. «Про результати перевірки виконавчого провадження» №3 від 26 травня 2017 року, скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Попіва Р.І. від 23 грудня 2014 року про закінчення виконавчого провадження № 41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2013 року по справі №175/2504/13. Так, 26.06.2017 головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Мазур Г.І. прийняв постанову про відновлення виконавчого провадження № 41936000 з примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 по справі №4с-175/2504/2013-ц. На цьому всі виконавчі дії головного державного виконавця Мазура Г.І. у виконавчому провадженні №41936000 закінчилися.

Суд встановив, що 14.09.2017 року, не вчинивши у виконавчому провадженні №41936000 жодної виконавчої дії, направленої на примусове виконання судового рішення, головний державний виконавець Мазур Г.І. прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження №41936000 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (№1404-VIII), у зв`язку з нібито фактичним виконанням боржником ОСОБА_4 у повному обсязі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 року по справі №4с-175/2504/2013-ц.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06.10.2017 року по справі №175/3238/2017-ц, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.03.2018, скаргу ОСОБА_1 на неправомірні рішення та бездіяльність головного державного виконавця Мазура Г.І. у виконавчому провадженні №41936000 задоволено в повному обсязі, визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Мазура Г.І. щодо не вчинення жодної виконавчої дії у виконавчому провадженні №41936000 за період із 27.06.2017 по 14.09.2017 із метою примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 по справі №4с-175/2504/2013-ц, визнано неправомірним рішення постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Мазура Г.І. від 14.09.2017 року про закінчення виконавчого провадження №41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 по справі №4с-175/2504/2013-ц, скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Мазура Г.І. від 14.09.2017 року про закінчення виконавчого провадження №41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 року по справі №4с/175/2504/2013-ц, зобов`язано головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Мазура Г.І., або іншого державного виконавця, у провадженні якого буде перебувати виконавче провадження №41936000, відновити виконавче провадження №41936000 та вжити заходи примусового виконання рішень, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», для примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 по справі №4с-175/2504/2013-ц.

12.04.2018 року на виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06.10.2017 року по справі №175/3238/2017-ц, яка набрала законної сили 22.03.2018 року, головний державний виконавець Мазур Г.І. прийняв постанову про відновлення виконавчого провадження №41936000.

При цьому, встановлено, що, усупереч вимогам ст.ст. 18, 27, 63 Закону України «Про виконавче провадження» (№1404-VIII), головний державний виконавець Мазур Г.І. не встановив боржнику строк, до якого боржник ОСОБА_5 мав би виконати судове рішення у виконавчому провадженні №41936000, не наклав на боржника ОСОБА_2 штраф за невиконання рішення суду та не стягнув з боржника ОСОБА_2 виконавчий збір.

25.04.2018 року, як стягувач у виконавчому провадженні №41936000, у порядку, передбаченому ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (№1404-VIII), ОСОБА_1 звернувся до заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Клименка Р.В. зі скаргою «На систематичну умисну бездіяльність головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Мазура Г.І. у виконавчому провадженні №41936000».

Скарга від 25.04.2018 року була направлена також до Міністерства юстиції України електронною поштою на e-mail: .

Не отримавши ніякої відповіді на своє вищезазначене звернення від 25.04.2018 року, ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області зі скаргою на бездіяльність заступника директора Департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Клименко Р.В. щодо не розгляду його скарги від 25.04.2018 року та не повідомлення його про результати її розгляду.

За вказаною скаргою Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було відкрито провадження по справі №175/2007/2018.

Під час розгляду справи №175/2007/2018 представник директора Департаменту ДВС Воробйова О.В. - ОСОБА_6 заявила в суді про те, що скарга від 25.04.2018 року, яка була направлена до Міністерства юстиції України в електронному виді, серед вхідних документів Міністерства юстиції України не значиться.

За таких обставин, 31.08.2018 року, аналогічну скаргу від 25.04.2018 року, тільки в паперовому виді, рекомендованим листом скаржник направив до Міністерства юстиції України, де вона була зареєстрована 06.09.2018 року.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.11.2018 року по справі №175/2007/2018, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 31.07.2019 року, скаргу задоволено в повному обсязі:

1) Визнано неправомірною бездіяльність заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Клименка Р.В. у виконавчому провадженні №41936000 щодо неприйняття процесуального рішення в формі постанови за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 25.04.2018 «На систематичну умисну бездіяльність головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Мазура Г.І. у виконавчому провадженні №41936000», яка була направлена до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України рекомендованим листом 31.08.2018 і отримана Департаментом ДВС Міністерства юстиції України 06.09.2018, та не направлення вказаної постанови ОСОБА_1

2) Зобов`язано заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Клименка Р.В. або іншу посадову особу, яка буде виконувати обов`язки заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 25.04.2018 «На систематичну умисну бездіяльність головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Мазура Г.І. у виконавчому провадженні №41936000», яка була направлена до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України рекомендованим листом 31.08.2018 і отримана Департаментом ДВС Міністерства юстиції України 06.09.2018, за результатами повторного розгляду вказаної скарги прийняти відповідну постанову, копію якої направити ОСОБА_1

13.09.2019 року на виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.11.2018 року по справі №175/2007/2018, яка набрала законної сили 31.07.2019 року, заступник директора Департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Клименко Р.В. прийняв постанову №41936000/13, якою фактично в задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 від 25.04.2018 року відмовив у повному обсязі.

Указаною постановою заступник директора Департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Клименко Р.В. визнав законним рішення головного державного виконавця Мазура Г.І. у виконавчому провадженні №41936000 щодо не встановлення боржнику ОСОБА_7 строку, до якого боржник був зобов`язаний виконати судове рішення.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції посилався на її обгрунтованість, зокрема, суд зазначив, що неправомірна бездіяльність заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Клименка Р.В. при розгляді скарги від 25.04.2018 року, полягає в тому, що заступник директора Департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Клименко Р.В. не розглянув та не повідомив скаржника про результати розгляду вимог скарги в частині накладення на боржника ОСОБА_2 штрафу за невиконання судового рішення в строк, установлений державним виконавцем, та стягнення з боржника ОСОБА_2 виконавчого збору. Крім цього, суд першої інстанції вказав, що рішення - постанова заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Клименка Р.В. №41936000/13 від 13.09.2019 року є неправомірною тому, що прямо суперечить вимогам ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» (№1404-VIII).

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно, в порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, розглянув скаргу ОСОБА_1 в порядку цивільного судочинства.

Однак, колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, з огляду на наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Оскільки оскаржувана постанова заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Клименка Р.В. №41936000/13 від 13.09.2019 прийнята у виконавчому провадженні № 41936000, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого на виконання судового рішення ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 по справі № 4с-175/2504/2013-ц, постановленої за правилами цивільного судочинства, за таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно розглянув справу №175/3861/2019-ц у порядку цивільного судочинства.

Безпідставними є посилання апелянта щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, оскільки апелянт не зазначив в чому саме полягає або чим підтверджується неправильне застосування цих норм, а лише грунтуються доводи апелянта на припущеннях та фактичній незгоді з висновком суду першої інстанції щодо задоволення скарги ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департемента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова