Справа № 278/3517/19
03 червня 2020 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Безпалько В. В., розглянувши за правилами загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою.
Позивач зазначив, що є власником житлового приміщення, в якому зареєстрована відповідачка, але не проживає у ньому протягом чотирьох років. Факт реєстрації місця проживання відповідача у згаданому будинку обмежує позивача у здійсненні права користування та права розпоряджання цим майном.
У зв`язку з наведеним, позивач просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування належним йому житловим приміщенням.
У судове засідання з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги.
З огляду на те, що в справі є достатньо матеріалів стосовно прав та взаємовідносин сторін, зі згоди позивача суд, на підставі наявних доказів, ухвалює заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Сторони з 24 липня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2019 року, яке набрало законної сили 31 жовтня 2019 року (а.с. 20).
Позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 7), в якому зареєстрована відповідачка (а.с. 15).
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 підтвердила той факт, що відповідачка протягом чотирьох років не проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 .
Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).
Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачене право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Можливість встановлення права користування чужим майном (сервітут) щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, передбачена також ч. 1 ст. 401 ЦК України.
Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку (ч.ч. 1, 2 ст. 403 ЦК України).
Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що непроживання відповідачки, яка не пов`язана спільним побутом з позивачем, у належному останньому житловому приміщенні протягом чотирьох років має істотне значення, оскільки здійснює перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном, у зв`язку з чим вважає за потрібне, визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Також суд, з огляду на положення ст. 141 ЦПК України, вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача 768,40 грн судового збору.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89, 141 ЦПК, ст. 391, ч. 2 ст. 406 ЦК України, суд -
Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Визнати ОСОБА_2 , 1965 року народження, такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768,40 грн судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення в разі його пропуску з поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 12 червня 2020 року.
Суддя О. М. Дубовік