ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4061/20 Справа № 210/3575/19 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року, ухваленого суддею Літвіненко Н.А. у м. Кривому Розі, відомості про дату складання повного тексту судового рішення відсутні,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі- АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В мотивування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що на підставі договору № б/н від 01 серпня 2011 року ОСОБА_2 отримала від АТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 8110грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Разом з тим відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконала, що призвело до виникнення заборгованості. Позивач просить суд стягнути з відповідача в рахунок погашення кредитної заборгованості станом на 31 травня 2019 року 122856,32 грн., з яких: 8098,12 грн. тіло кредиту, 114758,20грн. нараховані відсотки за користування кредитом за період з 01 серпня 2011 р. по 31 липня 2018р. та судові витрати.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 01 серпня 2011 року в розмірі 8098,12 грн. та судовий збір у сумі 533,66 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги представник позивача зазначає, що суд знехтував принципами платності кредитного договору, відмовивши в стягненні відсотків за користування коштами, порушивши вимоги цивільного законодавства, які передбачають право позикодавця вимагати від позичальника процентів від суми позики. Посилаючись на судову практику, вважає що позивачем належними та допустимим доказами доведений розмір кредитної заборгованості, анкетою заявою, розрахунком заборгованості та випискою по рахунку.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що заява позичальника не містить умов щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами та розміру неустойки за порушення виконання умов кредитного договору, а надані позивачем витяг з умов та правила не містять підтвердження того, що саме з цією редакцією наданих умов та правил позичальник був ознайомлений та погодився із ними.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» від 01 серпня 2011 року, видно що між сторонами укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання ОСОБА_3 анкети - заяви приєднання к Умовам та Правилам надання банківських послуг. В заяві зазначено, що вона разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді шляхом роздруківки з офіційного сайту. (а.с.8).

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.10-33).

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» позичальнику ОСОБА_3 видано кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття 01.08.2011р.з терміном дії 05/2015; № НОМЕР_2 дата відкриття 23.06.2014р. з терміном дії 03/2018; № НОМЕР_3 дата відкриття 15.10.2014 р. з терміном дії 01/18. (а.с.65).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором до стягнення станом на 31.05.2019 року становить 231553,11 грн. і складається з наступних сум: 8098,12 грн. заборгованість за кредитом,114758,20 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом (а.с.7).

Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до частини другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з вимогами ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції, що умовами укладеного договору не передбачено відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Даний висновок суду суперечить, наявній в матеріалах справи довідки від 01 серпня 2011 року про умови кредитування, яка підписана позичальником та містить узгоджений сторонами розмір відсотків за користування кредитним коштами з базовою ставкою за кредитом 2,5% на місяць Також в довідці про умови кредитування з використанням кредитна карта «універсальна 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем міститься відомості про погодження сторонами розміру відсотків та неустойки за порушення кредитного зобов`язання. (а.с.9,66).

Даний факт спростовує висновки суду першої інстанції про відсутність узгодженого між сторонами розміру відсотків за користування кредитними коштами, тому доводи апеляційної скарги представника позивача в цій частині заслуговують на увагу.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

Колегією суддів досліджено наданий позивачем розрахунок заборгованості, зокрема по відсоткам, проте повністю із ним погодитися неможна.

Як видно з виписки щодо руху коштів по рахунку відкритому на ім`я відповідача вона активно користувалася кредитними коштами, здійснюючи витрати та поповнюючи рахунок власними коштами. Неодноразово було проведено збільшення кредитного ліміту (а.с.5-7,62-64).

Перевіряючи розрахунок заборгованості, колегія суддів не може у повному обсязі з ним погодитися. Розрахунок заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами позивачем проведено за збільшеною відсотковою ставкою по 34,80 % з 01 вересня 2014 року, та по 43,20% з 01 квітня 2015 року на місяць, проте матеріали справи не містять відомостей про погоджений між сторонами збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитом, тому колегія суддів не вважає за можливе його застосувати.

Тобто, до розрахунку заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами підлягає застосуванню фіксована відсоткова ставка 2,5% на місяць.

Крім іншого, щодо строку дії кредитного договору, колегія суддів зауважує, що згідно відомостей, що містяться в матеріалах справи, строк дії останньої карти до 03/2018, тобто до 31 березня 2018 року.

Матеріали справи не містять відомостей про погоджений між сторонами розмір відсотків за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору, що відповідає строку дії картки. Тому застосовувати відсотки за користування кредитом після 31 березня 2018 року правові підстав відсутні.

Колегією суддів наведений власний розрахунок заборгованості по кредитному договору за відсотками за користування кредитними коштами, за ставкою 2,5%.

Колегія суддів погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за тілом кредиту 8098,12 грн., що підтверджується випискою по руху коштів по рахунку. Відповідачем не спростовано розмір виниклої заборгованості.

Отже, колегія суддів погоджується, що станом на 29 серпня 2014 року розмір заборгованості за відсотками становить 226,18 грн.

В період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2018 року (закінчення строку дії картки) відсотки за користування кредитними коштами виходячи зі ставки 2.5% на місяць, незмінного розміру заборгованості по тілу кредиту складають 8098,12 грн., строк користування кредитними коштами становить 42 міс., за ставкою 2,5% на місяць, заборгованість по відсоткам буде складати 8503,03 грн. Разом заборгованість за відсотками станом на 31 березня 2018 року складає 8729,21грн.(8503,03 +226,18). За період з 01 вересня 2014 року по 14 липня 2017 року ( останній платіж по кредиту) відповідачем сплачено в рахунок погашення кредитних коштів 5427,42 грн. (стовпчик 14 розрахунку ) (а.с.6-7).

Отже, розмір заборгованості за відсотками, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача буде становити 3301,78 грн., як різниця між нарахованими відсотками 8729,21грн. та сплаченою сумою відповідачем 5427,42 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до переконання, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено без повного урахування наявних у справі доказів, тому згідно положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за кредитним договором б/н від 01 серпня 2011 року в сумі 3301,78 грн. Що є підставою для зміни оскаржуваного рішення суду.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у сумі 1921 грн., за подання апеляційної скарги 2881,50 грн.

У зв`язку із тим, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, в загальному розмірі 11399,90 грн., тому з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 485,11 грн., відповідно розрахунку (11399,90х4802,50/112856,32).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк задовольнити частково.

Змінити рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року в частині визначеного судом розміру стягнутої заборгованості за кредитним договором б/н від 01 серпня 2011 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк заборгованість за кредитним договором б/н від 01 серпня 2011 року в сумі 11399,90 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 8098,12грн., заборгованості за відсотками в сумі 3301,78грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк витрати зі сплати судового збору в сумі 485,11 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення суду складено 09 квітня 2020 року.

Головуючий:

Судді: