Справа № 755/75/19
Провадження №2/148/5/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 жовтня 2020 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Немирівської Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина у режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, за участі: позивача - ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_2 , представника відповідача - ОСОБА_3 , неповнолітньої - ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2005 року по 2007 рік. Рішенням Дніпровського суду міста Києва шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_4 .

В середині листопада 2007 року відповідач залишив їх родину, оскільки у нього утворилась інша сім`я. З цього часу відповідач не цікавився дочкою, за 11 років бачив її лише три рази по 10 хвилин і позивачу доводилось кожен раз пояснювати дочці, що це її батько. Ніякої участі у вихованні дитини він не приймав та не приймає, не цікавиться здоров`ям дитини, її інтересами, не володіє інформацією де вона навчається, матеріально не допомагає ні в добровільному порядку, ні в примусовому (заборгованість по сплаті аліментів становить 201523,18 грн. станом на 01.12.2018).

Позивач сама виховує і утримує дочку, дбає про її стан здоров`я, розвиток тощо.

За останні п`ять років відповідач бачив дочку один раз, коли заходив до позивача з приводу того, щоб вона забрала виконавчий лист про стягнення аліментів, оскільки на його рахунки виконавчою службою накладено арешт.

Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, у якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно відзиву на позовну заяву (а.с. 47-49), відповідач позов не визнає, вказує, що він ніколи не нехтував своїми батьківськими обов`язками, навідував дочку, дарував їй подарунки чи гроші на дні народження. Позивач уникала зустрічі з ним, тому деякі подарунки він передавав її батьками. Також, позивач не дозволяє відповідачу бачитись з дочкою. Заборгованість по аліментах він погасив, як тільки дізнався про її наявність. Зазначає, що у матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування. Просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. В судовому засіданні підтвердила, що відповідач жодним чином не цікавиться дитиною, не вітає її з днем народження, не відвідує, не цікавиться де дитина навчається, які гуртки відвідує, який веде спосіб життя. Те, що відповідач зазначає, що вона забороняла йому спілкуватись з дитиною, не відповідає дійсності. За стільки років відповідач не виявив жодної зацікавленості дитиною. Заборгованість по аліментах відповідач сплатив лише після звернення до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що він бере участь в утриманні дитини, намагається з нею спілкуватись, однак позивач заважає цьому. Він сплатив заборгованість по аліментах. Просив не позбавляти його батьківських прав.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що твердження позивача що відповідач не бажає бачитись з дитиною не відповідає дійсності. Відповідач стверджує, що позивач забороняє йому бачитись з дитиною. Також, відповідач погасив заборгованість по сплаті аліментів, що свідчить про те, що він бере участь в утриманні дитини. Позивач повина довести обставини викладені у позовній заяві. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом щодо батьків, а відповідач намагається спілкуватись з дитиною. Просив відмовити у задоволенні позову.

Неповнолітня ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала позицію своєї матері щодо позбавлення її батька ОСОБА_2 батьківських прав. Зазначила, що батько не брав участі у її вихованні, не спілкувався з нею і не намагався спілкуватись, не цікавився її навчанням, інтересами. Батько намагався з нею зв`язатись коли мати подала заяву в суд про позбавлення його батьківських прав. Де проживає батько їй не відомо.

Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим, у судове засідання не з`явився, правом на участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції не скористався.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом РАЦС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 11.07.2006 (а.с. 6 т. 1), сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с. 5 т. 1) 23.10.2007 зареєстровано розірвання шлюбу між сторонами.

Дитина ОСОБА_4 проживає з матір`ю - позивачем ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7 т. 1), навчається в 7-Б класі спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 264 з поглебленим вивченням англійської мови Деснянського району м. Києва, що підтверджується довідкою з даного навчального закладу № 198 від 21.12.2018 (а.с. 4 т. 1).

Відповідно до копії довідки Дніпровського районного відділу ДВС міста Києва від 13.12.2018 (а.с. 9 т. 1) заборгованість відповідача ОСОБА_2 по аліментах на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 01.12.2018, становить 201523,18 грн.

Суд не бере до уваги довідки про місце роботи позивача, розмір її доходу, про знаходження неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , 2006 року народження, у групі початкової підготовки (а.с. 15-18 т. 1), оскільки дані документи не стосуються предмета спору.

Згідно копії постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві від 28.05.2019 (а.с. 51 т. 1) виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернутий стягувачу за заявою останньої, яка претензій до боржника не має.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 08.07.2019 (а.с. 74-75, т. 1), даний орган вважає можливим позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно даного висновку, комісією встановлено, що батько дитини з дочкою не проживає, з 2007 року її вихованням та утриманням не займається, не цікавиться її життям, здоров`ям, інтересами, не бере участі у її фізичному, духовному, моральному розвитку, не виявляє бажання спілкуватися з нею, матеріально не допомагає. Дитина ОСОБА_4 , яка була присутня на засіданні комісії, підтримала заяву матері, та підтвердила, що батько ніколи не спілкувався з нею, не цікавився її житям, здоров`ям, навчанням. Громадянин ОСОБА_2 жодного разу не звернувся до органу опіки та піклування чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. Це засвідчує те, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, на засідання комісії не з`являвся, хоча був запрошений, будь-яких підтверджень щодо участі у вихованні та утриманні дитини не надав.

Суд не бере до уваги докази надані позивачем (а.с. 124-127, 169, 185 т. 1) в силу ч. 9 ст. 83 ЦПК України, за відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ст. 150, 164 Сімейного кодексу України (надалі СК України).

Відповідно до ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 СК України, кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину, а також несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути судом позбавлені батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Згідно п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У пункті 16 вказаної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Заслухавши сторін, представника відповідача, думку неповнолітньої ОСОБА_4 , дослідивши наявні у справі докази та встановивши на їх підставі обставини справи, суд вважає доведеним той факт, що відповідач ОСОБА_2 , в порушення вищенаведених принципів щодо виховання дитини, ухиляється від виконання обов`язків по вихованню своєї дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, відповідач не цікавиться життям дитини, її фізичним, розумовим, духовним, моральним розвитком, станом здоров`я, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, навіть не спілкується з нею у тій мірі, в якій повинен спілкуватися батько.

Посилання відповідача на те, що він виконує свій батьківський обов`язок та не ухиляється від його виконання, залишились не підтвердженими.

Заборгованість по сплаті аліментів, навіть значна, на яку посилалась позивач, сама по собі не може свідчити про ухилення від виконання батьківських обов`язків та бути підставою для позбавлення батьківських прав (ухвала ВССУ від 27.11.2017 справа № 428/10911/16-ц, постанова ВС від 16.01.2019 справа № 465/3694/14-ц).

В свою чергу, сплата заборгованості по аліментах, на яку посилається відповідач, не є підтвердженням належного виконання ним батьківських обов`язків.

Таким чином, оскільки підтверджено ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, тому існують підстави для позбавлення його батьківських прав щодо дитини.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст .4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав дитини, суд дійшов висновку про існування правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позов задоволено, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 копійок.

Керуючись ст. 18 Конвенції про права дитини, п. 15,16 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, ст. 11-12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150, 164, 171 СК України, ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, ст. 263- 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 30.10.2020.

Суддя: