ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/998/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання - Кошельник В.М.,

з участю представника Військової прокуратури Західного регіону України,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 березня 2020 року, суддя Бондарчук В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Військової прокуратури Західного регіону України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та майнової шкоди,

встановив:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової прокуратури Західного регіону України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та майнової шкоди.

На обґрунтування позову зазначив, що слідчим військової прокуратури Хмельницького гарнізону Ліщуком А.І. постановою від 11.05.2018 року було незаконно закрито кримінальне провадження №0000205. В подальшому за його скаргою незаконну постанову слідчого було скасовано судом.

Такими неправомірними діями слідчого військової прокуратури Хмельницького гарнізону Ліщука А.І. йому було заподіяно моральної шкоди, яка оцінена ним в розмірі 1 000 000 000 грн.

Крім того, на підготовку скарги до суду та прийняття участі в судових засіданнях він витратив свій час, власні матеріали та кошти, тому на його користь також слід стягнути 60030 грн. майнової шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 березня 2020 року в задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На думку апелянта судом було порушено норми матеріального та процесуального права, не повно та не об`єктивно встановлено обставини справи, в зв`язку з чим суд прийшов до необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Зазначив, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги правові висновки Верховного Суду, про які позивачем було зазначено у позовній заяві.

В судове засідання апелянт, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник Військової прокуратури Західного регіону України в суді проти апеляційної скарги заперечив, підтримав рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасника справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 02.12.2019 року було задоволено скаргу ОСОБА_1 та з підстав неповного, всебічного та необ`єктивного проведення досудового розслідування скасовано постанову слідчого військової прокуратури Хмельницького гарнізону Ліщука А.І. від 11.05.2018 року про закриття кримінального провадження №0000205 від 26.09.2017 року за ч. 2 ст. 365 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовував свої позовні вимоги не вказують на порушення прав позивача з боку посадової особи військової прокуратури, тому відсутні передбачені законом підстави для покладення на державу обов`язку по відшкодуванню моральної та майнової шкоди. Права ОСОБА_1 були захищені судом в порядку визначеному ст.ст. 303-307 КПК України, що свідчить про реалізацію особою свого права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства та не є підставою для відшкодування моральної та майнової шкоди.

Висновок суду є обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 22.03.2018 року у справі №638/13100/14-ц, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування вказаної норми закону в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до положень статей 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади або ж посадовою або службовою особою органу державної влади при здійсненні своїх повноважень відшкодовується державою незалежно від вини даного органу чи вини цієї особи.

Таким чином, при вирішенні даного спору про відшкодування моральної та майнової шкоди обов`язковому з`ясуванню судом першої інстанції підлягали обставини щодо наявності такої шкоди, незаконності дій, рішень заподіювача та наявність причинного зв`язку між шкодою та вказаними незаконними діями чи рішеннями заподіювача.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з указаним позовом посилався на те, що він фактично позбавлений як споживач можливості реалізувати своє абсолютне право на правомірну, добросовісну та кваліфіковану діяльність працівників органу державної влади, що призвело до матеріальних втрат та заподіяння йому моральної шкоди.

Разом з тим колегія суддів зазначає про те, що хоча постанова слідчого Ліщука А . І. про закриття кримінального провадження і була скасована судом з підстав її невідповідності процесуальним нормам КПК України, однак жодних доказів, які б вказували на те, що внаслідок прийняття цієї постанови було заподіяно шкоди правам та інтересам позивача справа не містить.

При цьому слід врахувати, що процесуальні порушення, які були допущені слідчим при проведенні досудового слідства в кримінальному провадженні №0000205 були усунуті шляхом постановлення слідчим суддею ухвали від 02.12.2019 року про задоволення скарги ОСОБА_1 та скасування постанови слідчого військової прокуратури Хмельницького гарнізону Ліщука А.І. від 11.05.2018 року.

Існує законодавчо визначений механізм контролю за законністю прийнятих процесуальних рішень відповідною посадовою особою органу досудового слідства при здійсненні кримінального провадження. Заінтересована особа має право в порядку, передбаченому КПК України звернутися зі скаргою на процесуальні рішення, дії або бездіяльність уповноваженої особи органу досудового слідства (слідчого), вчинені нею під час кримінального провадження, зокрема, до суду.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового слідства у конкретній справі, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

У випадку, якщо помилки посадової особи органу досудового слідства (в даному випадку слідчого) неможливо виправити в такий спосіб, такі порушення повинні вирішуватися поданням позову незадоволеної особи проти держави.

Як вірно вказав суд першої інстанції, Верховний Суд у постанові від 28 січня 2019 року у справі за № 686/7576/18 за подібних правовідносин дійшов до висновку, що сам по собі факт того, що прийняте у порядку КПК України процесуальне рішення про закриття кримінального провадження було скасоване судом, не свідчить про незаконність дій відповідача, заподіяння шкоди позивачу, а також і про причинний зв`язок із заподіяною майновою та моральною шкодою. Необхідність звернення до суду щодо дій органів досудового розслідування не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, в той час як позивачем не доведено моральних страждань внаслідок бездіяльності відповідачів при розслідуванні кримінального провадження.

Понесені витрати (придбання квитків для проїзду до місця розгляду справи, копіювання документів тощо) не свідчить про незаконність прийнятого рішення, позаяк заявляючи вимогу про відшкодування майнової шкоди, позивачу належить довести протиправність дій відповідачів, що доведено не було.

Позивач, помилково тлумачачи норми матеріального права, необґрунтовано посилається на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 686/20012/18, оскільки вказаною постановою сформульовано правову позицію стосовно відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю слідчого при розгляді клопотань у кримінальному провадженні та дій процесуального прокурора, а не відшкодування шкоди ймовірно завданої скасованою постановою про закриття кримінального провадження.

Посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява N 40450/04) щодо заподіяння заявнику у даній справі моральної шкоди не може бути застосована як підстава для даної позовної заяви, оскільки у вказаному рішенні висновки ЄСПЛ зроблені за інших фактичних обставин.

У вказаному рішенні Високий Суд встановив, що на користь заявника до часу розгляду справи у суді не було виконано в повному обсязі рішення військового суду Черкаського гарнізону від 22 серпня 2001 року. Затримка у його виконанні становила близько семи років і десяти місяців. Рішення іншого районного суду від 29 липня 2003 року залишалось невиконаним вже протягом близько п`яти років і одинадцяти місяців. При цьому доводи Уряду не містили будь-яких пояснень щодо таких значних затримок у виконанні судових рішень, винесених на користь заявника. Суд зазначив, що ці затримки спричинені поєднанням певних чинників, таких як брак бюджетних коштів, бездіяльність з боку державних виконавців та недоліки в національному законодавстві, унаслідок чого заявник не мав можливості домогтися виконання судових рішень у ситуації, коли в бюджеті не було передбачено коштів на такі цілі. Високий Суд зазначив, що ці чинники не були поза межами контролю органів влади і, отже, визнав повну відповідальність держави за ситуацію, що склалася (п. 55). Саме за вищевказаних обставин Європейський суд з прав людини здійснив відсилання на пілотне рішення у такій категорії справ щодо довготривалого виконання рішень національних судів «Бурдов проти Російської Федерації №2» (п. 65).

Враховуючи встановлені вище обставини колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження обставин щодо заподіяння йому моральної та (або) майнової шкоди прийняттям слідчим Ліщуком А.І. постанови від 11.05.2018 року про закриття кримінального провадження, яка в подальшому скасована ухвалою слідчого судді від 02.12.2019 року.

Судове рішення ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 червня 2020 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко