Справа № 545/613/20
Провадження № 2/545/501/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2020 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Шелудякова Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Лабовкіній Г.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

встановив:

11.03.2020 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором № 1-1-57943 від 30.05.2018 року в розмірі 52729,29 грн. на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та судові витрати.

Свої вимоги мотивував тим, що 30.05.2018 року між ТзОВ «Компаньйон Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1-1-57943, згідно якого ТзОВ «Компаньйон Фінанс» надало відповідачу кредит у розмірі 4120 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 28.06.2018 року, процентна ставка за користування коштами кредиту становить від 1,85% до 2,5%. Товариство свої зобов`язання за Кредитним договором виконало в повному обсязі, а відповідач не виконав свої зобов`язання, припинив вносити платежі, передбачені умовами Кредитного договору. Згідно договору відступлення прав вимоги № 20181126-К від 26.11.2018 року, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТзОВ «Компаньйон Фінанс», включно і до ОСОБА_1

28.04.2020 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

01.06.2020 року до суду надійшов відзив від відповідача, у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог та посилається на наступне. 30.05.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-57943, у відповідності до якого Товариство надало Відповідачу кредит у гривні на умовах передбачених договором фінансового кредиту № 1-1-57943 у розмірі 4120 гривень, а Відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 28.06.2018 року, але в будь якому випадку до повного виконання зобов`язань за Договором, процентна ставка за користування коштами кредиту становить від 1.85 % до 2.5 %. 26.11.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення права вимоги № 20181126-К...». Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-57943 передбачено, що «… акцептуючи через сайт Товариства або шляхом введення через програмо технічний комплекс Товариства електронного підтвердження динамічного паролю, направленого на номер телефону відповідача, публічну пропозицію на укладення договору про використання електронних грошей XPAY, доручає Товариству направити суму кредиту, виданого безготівковим шляхом, на оплату за випуск відповідних електронних грошей, після оплати за рахунок яких отриманих відповідачем послуг третіх осіб, надати інформацію емітенту електронних грошей про необхідність погашення їх залишку шляхом безготівкового зарахування коштів на банківський рахунок, реквізити якого зазначені в п.1.6 Договору. Погоджується з тим, що всі питання, не врегульовані даним Договором, регулюються правилами, з якими в повному обсязі ознайомлений та погоджуюсь, а також нормами чинного законодавства України» …». З огляду на вищевикладене, зазначає, що відповідно до п. 6, 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).

У відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: 1)технологію (порядок) укладення договору; 2) порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; 3) можливість та порядок внесення змін до умов договору; 4) спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту);5) порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; 6) технічні засоби ідентифікації сторони; 7) порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); 8) посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; 9) спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; 10) умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; 11) можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; 12) інші відомості.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Що стосується правил кредитування ТзОВ «Компаньйон Фінанс» про які йдеться в договорі про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-57943 від 30.05.2018 року, варто звернути увагу на правові висновки які містяться в постанові ВП ВС від 03.07.2019 року, а саме те, що: «…роздруківка правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися у період часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів і витяг з умов в будь яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору ані щодо будь-яких встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, ані щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені…».

З огляду на вищевикладене варто зазначити, що ОСОБА_1 , кредит у розмірі 4 120 гривень за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-57943 від 30.05.2018 року не брав, про що свідчить відсутність його анкети заяви на кредит, а також документи які б свідчили про те, що він заходив на сайт Товариства та вводив через програмо технічний комплекс Товариства електронне підтвердження динамічний пароль який повинен був бути відправлений на його номер телефону відсутні, так як і відсутні докази оформлення та розгляду заяви на отримання кредиту якби ОСОБА_1 дійсно його отримував.

Просив суд врахувати, що у провадженні Полтавського районного суду Полтавської області перебувала цивільна справа № 545/479/20 за позовом ТОВ ФК «Кредит-Капітал» про стягнення заборгованості за кредитним договором, який він в дійсності брав, тому припускає, що позивачем були використані його дані, з метою отримання грошових коштів за договором який між ним та ТОВ «Компаньйон Фінанс» не був укладений.

Позивач у прохальній частині просить суд: «...стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 1-1-57943 від 30.05.2018 року у розмірі 52729,29 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4106, 60 грн.; заборгованість за відсотками 2279,1 грн.; заборгованість за пенею 0 грн.; заборгованість за комісією 0 грн.; заборгованість за штрафом 12423,07 грн.; заборгованість за відсотками, нарахованими компанією 33 920, 52 грн. ...».

Зазначив, що додатком до позовної заяви позивач надає вимогу-повідомлення по кредитному договору № 1-1-57943 з повідомленням про те, що у зв`язку з невиконанням мною зобов`язань по кредитному договору, ТОВ «Компаньйон Фінанс» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та в свою чергу зобов`язує ОСОБА_1 сплатити борг до 27.12.2018 року у розмірі 18808, 77 гривень.

Крім того, позивач надає вимогу про погашення кредитної заборгованості вих. № Л 2612-в від 15.01.2020 року у відповідності до якої ставилася вимога протягом 10 днів, з моменту отримання цієї вимоги, сплатити заборгованість за Кредитним договором № 1-1-57943 від 30.05.2018 року.

З цього приводу, просив суд врахувати правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 14.02.2018 року у справі № 564/2199/15-ц: «…Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та підвищеними відсотками в сумі 17000,86 доларів США, суд першої інстанції правильно виходив із того, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором...».

У вищенаведеній справі № 564/2199/15-ц Верховний Суд погодився із висновками судів першої та апеляційної інстанції, зазначивши наступне: «…Таким чином, після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено.

Окремо необхідно звернути увагу на правовий висновок Верховного Суду, викладений в результаті розгляду справи з тих же правовідносин у постанові від 15.08.2018 року у справі No761/13715/13-ц, якою суд підтвердив єдність практики в цих правовідносинах, вказавши, що після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 року у справі №175/4753/15-ц висловив наступну правову позицію: «...Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі правові висновки, узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі № 14-10цс18...».

Враховуючи зазначене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Після спливу визначеного договором строку (терміну) виконання зобов`язання або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане, Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи про те, що на підставі ст. 599 та ч. 4 ст. 631 ЦК України мають нараховуватися передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Схожого правового висновку дійшла ВП ВС у своїй постанові від 04.07.2018 року в результаті розгляду справи № 310/11534/13-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Просив суд звернути увагу, що в самому договорі про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-57943 від 30.05.2018 року, в п. 8 передбачена відповідальність за порушення умов Договору, а саме: пеня у розмірі 2,50% за кожен день прострочення (починаючи з 41 календарного дня прострочення кредиту), в свою чергу штраф за кожен прострочений платіж не передбачений договором, тому з огляду на зазначене незрозуміло чому позивач просить стягнути з ОСОБА_1 штраф у розмірі 12423,07 гривень.

Крім того позивач нараховує та надає розрахунок заборгованості за відсотками нарахованими компанією у розмірі 33920,52 грн., за наступною формулою: тіло заборгованості * 2%, проте знову ж таки незрозуміло чому саме за таким розрахунком, так як в самому договорі це не передбачено.

Отже з огляду на вищевикладене, при постановленні рішення просив врахувати, що пеня та штраф не нараховуються, оскільки строк позовної давності становить один рік.

Що стосується заборгованості за відсотками у розмірі 2279,10 гривень, то варто зазначити, що оскільки договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-57943 від 30.05.2018 року припинив свою дію, проценти в такому разі не нараховуються. Такий висновок зробив ВС в постанові № 175/4753/15-ц від 06.02.2019 року. В даному випадку позивач мав би право лише на стягнення 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Стосовно заборгованості за відсотками, нарахованим компанією у розмірі 33920,52 гривень, то виникає запитання чому саме за формулою: тіло заборгованості * 2%, якщо у договорі не передбачено у якому саме розмірі повинен бути проведений розрахунок.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

17.06.2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якому позивач зазначив, що 30.05.2018 року між ТзОВ «Компаньйон Фінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1-1-57943. Факт укладення договору відповідачем та отримання коштів підтверджується додатком 4 до позову документом, що підтверджує факт отримання кредиту в електронному форматі. Відповідач в договорі та паспорті споживчого кредиту підтвердив, ставлячи свій електронний підпис 56031169, що всі умови Договору йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення, також надав згоду на обробку своїх персональних даних, підтвердив укладання між ним та кредитодавцем Договору про надання споживчого кредиту № 1-1-57943. Відповідач отримав кредитні кошти, що підтверджується інформаційною довідкою, яка міститься в матеріалах справи. В порушення вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач не виконав свої зобов`язання, не вносив платежі, передбачені умовами Кредитного договору, як повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку з припиненням здійснення платежів на виконання Кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором. Вказаний кредитний договір укладений у формі електронного документу із відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам ЦК України. 26.11.2018 року ТзОВ «Компаньйон Фінанс» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» уклали договір відступлення права вимоги № 20181126-К від 26.11.2018 року. Згідно вищезазначених договорів та у відповідності до ст. 512 ЦК України ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТзОВ «Компаньйон Фінанс», включно і до ОСОБА_1 , що підтверджується оригіналом платіжного доручення. Тому відповідач безпідставно заперечує факт відступлення права вимоги. Позивачем надані докази, які в сукупності дають змогу дійти висновку про укладення кредитного договору та наявності кредитної заборгованості, натомість відповідач спрямовує свої дії на затягування розгляду справи з метою уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання.

04.08.2020 року від представника відповідача до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому остання посилалась на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву.

07.09.2020 року позивач надав до суду відповідь на заперечення, у якому посилався на обставини, зазначені у відповіді на відзив.

Представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник про день та час слухання справи повідомлені належним чином, в останнє судове засідання не прибули, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З наданих позивачем доказів встановлено, що 30.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ТзОВ «Компаньйон Фінанс» для отримання кредиту.

26.11.2018 року ТзОВ «Компаньйон Фінанс» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 20181126-К.

За змістом ст. 1055 ЦК України, кредитний договір має укладатись обов`язково у письмовій формі, недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює жодних правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його нікчемністю.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Ухвалою суду від 24.07.2020 року витребовано від Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» оригінали всіх документів, які були приєднані до позовної заяви вих. № Л2612 від 13 лютого 2020 року, а також всіх інших документів, які свідчать про надання ТзОВ «Компаньйон Фінанс» ОСОБА_1 кредиту у розмірі 4120 грн. та належним чином завірену копію та оригінал для огляду анкети-заяви на кредит та належним чином завірену копію протоколу (процесу) оформлення та розгляду ТзОВ «Компаньйон Фінанс»заяви на отримання кредиту в сумі 4102 по Договору № 1-1-57943 від 30.05.2018 року.

08.09.2020 року на адресу суду надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 24.07.2020 року в якій зазначено, що оригінали усіх наявних документів було приєднано до позовної заяви при зверненні до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд не знайшов жодного оригіналу документів, окрім платіжного доручення № 12428 від 27.11.2018 року оплата компенсації за придбання (відступлення) Прав вимог (а.с.29), а всі долучені до позову документи містять відмітку «З оригіналом згідно», що в свою чергу наводить на висновки про відсутність оригіналів договору та інших документів у позивача.

Також, суд звернув увагу на той факт, що жодний документ не містить підпису відповідача, а деякі документи взагалі не містять будь яких вихідних даних та реквізитів (а.с.12, 22-27).

Одночасно, відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Звертаючись і з позовом, позивач зазначає, що ТзОВ «Компаньйон Фінанс» свої зобов`язання виконав, а відповідач скористався кредитними коштами, але не виконує свої зобов`язання в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим станом на 13.02.2020 року загальна сума заборгованості складає 52729,29 грн., з яких: 4106,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2279,1 грн. - заборгованість за відсотками; 12423,07 грн. - заборгованість за штрафом; 33920,52 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими компанією.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із статтями 12, 76, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Натомість, ані ТзОВ «Компаньйон Фінанс», ані ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не надано жодного належного та допустимого доказу отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути достовірним, належним і допустимим доказом, який доводить обґрунтованість вимог банку, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог.

Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Однак, на час розгляду справи позивачем не було надано виписки по рахунку, доказів отримання відповідачем кредиту чи перерахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача, тоді як відповідач заперечувала користування кредитними коштами.

З урахуванням того, що позивачем протягом розгляду справи, який відбувався досить тривалий час, не надав виписки про списання коштів саме з рахунку ТзОВ «Компаньйон Фінанс» в сумі 4000,00 грн. та зарахування їх на картковий рахунок відповідача саме згідно договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №1-1-57943 від 30.05.2018 року, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку.

При цьому, судом враховано, що представником позивача надано клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача.

Заявляючи у відповідності до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України клопотання про розгляд справи за її відсутності, особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з`ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання.

Крім того, ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не надано належних і допустимих доказів прав нового кредитора за спірним договором.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю обставин, якими обґрунтовані заявлені вимоги.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 282, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя: Л. В. Шелудяков