ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1308/19 Номер провадження 22-ц/814/794/20Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С. В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

розглянула в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області в складі судді Андрущенко-Луценко С.В. від 24 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Миргородський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, приватний виконавець Скрипник Володимир Леонідович,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати виконавчий напис №8849 від 17 травня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем про стягнення боргу у розмірі 67061,07 доларів США із ОСОБА_1 , що виник по Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №727/250/61-Ф від 18 травня 2007 року, таким, що не підлягає виконанню.

Вимоги обґрунтовані тим, що йому не було відомо про існування вказаного виконавчого напису, банк не повідомляв про підготовку документів для звернення до приватного нотаріуса та не надавав розрахунків існуючої заборгованості. Крім того банк не повідомив нотаріуса про відсутність факту безспірної заборгованості.

Одночасно оспорює правильність наданих кредитором розрахунків заборгованості в розмірі 31580 доларів США по тілу кредиту та 35481,07 доларів США по відсотках з огляду на рішення третейського суду від 22.10.2010 року, яким стягнуто з нього та з інших солідарних боржників на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 255281 грн. 28 коп., яке перебуває на примусовому виконанню.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської від 24 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмова в задоволенні позову обґрунтована відсутністю правових підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки останній вчинено у відповідності до вимог чинного законодавства. Крім того безспірність заборгованості підтверджується відповідними доказами документами наданими банком нотаріусу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невірну оцінку доказів, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його вимог.

Вважає, що суд не врахував, що оскаржуваним виконавчим написом звернуто стягнення на майно боржника у зв`язку з несплатою ним боргу на загальну суму 67061,07 доларів США, який частково вже було стягнуто 22.12.2011 року відповідно до виконавчого листа виданого Дніпровським районним судом м. Києва за рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.10.2010 року.

Також вказує, що судом не було в повній мірі досліджено обставини, які свідчать про наявність спору щодо суми заборгованості, яку нотаріус взагалі не досліджував, безпідставно вважаючи надані кредитором документи достатніми для висновку по безспірність існуючої заборгованості.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 18.05.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (в подальшому змінено назву на ПАТ «Укрсоцбанк», після чого на АТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №727/250/61-Ф, відповідно до якого останньому було надано кредит в сумі 37500 доларів США на строк до 15.05.2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,85 % річних.

18.05.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вищезазначеним кредитним договором, між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №727/250/61-1. Предметом іпотеки, згідно вказаного іпотечного договору, є нежитлова будівля, квасильний цех, загальною площею 775,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцям на праві приватної власності.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 22.12.2011 року по справі №6-5720/11 заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду задоволено. Постановлено видати виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків в особі третейського судді Білоконь Ю.М. від 22.10.2010 по справі №1927/09 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 255 281 грн. 28 коп. та витрат пов`язаних з вирішенням спору третейським судом у сумі по 1076,09 грн., та стягнення з ОСОБА_1 31309,29 грн.

26.12.2011 року на підставі вищезазначеної ухвали Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист.

Згідно листа Миргородського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області від 30.05.2019 №10021, на виконанні відділу перебувало виконавче провадження №48904052 з примусового виконання виконавчого листа №6-5720/11, виданого 26.12.2011 р. Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 253776,00 грн. солідарно.

05.10.2015 року державним виконавцем відділу відкрито виконавче провадження №48904052.

В межах виконавчого провадження вживались заходи щодо погашення заборгованості, а саме: здійснювався опис та реалізація належного боржнику ОСОБА_1 нерухомого майна - 1/2 частини нежитлової будівлі загальною площею 775,8 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

27.09.2016 року майно знято з реалізації, оскільки електронні торги з реалізації вищевказаного арештованого майна не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників.

30.12.2016 року державним виконавцем відділу закінчено виконавче провадження №48904052 згідно п.3 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» та надано стягувачу ПАТ «Укрсоцбанк» строк для повторного пред`явлення виконавчого листа №6-5720/11, виданого 26.12.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва до 30.12.2019 року.

Вказану постанову державного виконавця стягувач в передбаченому законом порядку не оскаржував.

10.04.2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» направило на адреси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень. В даній вимозі позичальник зазначив, що умови кредитного договору №727/250/61-Ф від 18.05.2007 року позичальником ОСОБА_1 не виконуються. Виконання зобов`язання за кредитним договором відповідно до правочинів, сторонами яких виступають банк та ОСОБА_1 , забезпечено іпотекою та неустойкою. Станом на дату розрахунку 07.04.2017 загальна сума заборгованості становить 84041 доларів США, а саме: за кредитом 31580 доларів США; по відсотках 35481,07 доларів США; по пені за несвоєчасне повернення кредиту 6427,06 доларів США; по пені за несвоєчасне повернення відсотків 10552,87 доларів США.

Зазначено, що у разі невиконання цієї вимоги, Банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ЗУ «Про іпотеку», шляхом подачі до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки чи вчинення виконавчого напису нотаріуса.

17.05.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.О., за завою представника ПАТ «Укрсоцбанк» Матяш Є.М., вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №8849 про звернення стягнення на предмет іпотеки: нежитлову будівлю, квасильний цех, загальною площею 775,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власниками предмету іпотеки є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Зазначене нерухоме майно на підставі іпотечного договору №727/250/61-1, посвідченого 18.05.2007 нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гіль Д.В., за реєстровим №2709, було передано в іпотеку в забезпечення зобов`язань по договору про надання відновлювальної кредитної лінії №727/250/61-Ф від 18.05.2007. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, запропоновано задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 01.06.2014 по 07.04.2017, а саме: заборгованість за кредитом 31580 доларів США; заборгованість по відсотках 35481,07 доларів США. Загальна сума заборгованості становить 67061,07 доларів США.

20.05.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником Володимиром Леонідовичем при примусовому виконанні виконавчого провадження №58322333 з виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса видано акт про реалізацію предмета іпотеки, а саме: 1/2 частини нежитлової будівлі, квасильного цеху, загальною площею 775,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову суд вказав, що виконавчий напис, оспорюваний ОСОБА_1 , вчинено у відповідності до вимог чинного законодавства та він не може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню з підстав, зазначених позивачем.

Окрім цього, судом встановлено, що позивачем не було надано жодного доказу, який би спростовував визначену у виконавчому написі заборгованість за вищевказаним кредитним договором, чи вказував би на відсутність її безспірності. В матеріалах справи відсутні відомості щодо звернень ОСОБА_1 до суду про визнання кредитного договору №727/250/61-Ф від 18.05.2007 року недійсним в цілому або окремих його положень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що безспірність заборгованості підтверджують документи, надані банком нотаріусу згідно встановленого Переліку, при цьому, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Свої висновки суд вмотивував посиланням на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 року по справі №6-158цс15.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право. Проте, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, є підставою нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), та відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.

Дослідивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що при зверненні до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису банком надано всі необхідні документи, що можуть свідчити про безспірність заборгованості ОСОБА_1 , та вважав, що оскільки вимога щодо погашення заборгованості направлена банком ОСОБА_1 10.04.2017 року, а з заявою про вчинення виконавчого напису банк звернувся 17.05.2017 року, отже строк звернення з такою заявою банком не порушено.

Вказаного висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального права.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків в особі третейського судді Білоконь Ю.М. від 22.10.2010 по справі №1927/09 стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 727/250/61-Ф від 18.05.2007 року в розмірі 255281,28 грн. та витрат, пов`язаних з вирішенням спору, на виконання якого ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.12.2011 року видано виконавчий лист.

З огляду на вищенаведені правові висновки та норми цивільного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що звернувшись до суду з позовом про дострокове стягнення існуючої на той час кредитної заборгованості (в тому числі тіла кредиту), банк, скориставшись своїми правами згідно до ст. 1050 ЦК України, змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору.

Звертаючись до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису ПАТ «Укрсоцбанк» просив задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання боржником умов кредитного договору за період з 01.06.2014 по 07.04.2017, а саме: заборгованість за кредитом 31580 доларів США; заборгованість по відсотках 35481,07 доларів США. Загальна сума заборгованості становить 67061,07 доларів США.

При цьому, направляючи вимогу боржникам, розмір загальний заборгованості станом на 07.04.2017 визначено 84041 доларів США, а саме: за кредитом 31580 доларів США; по відсотках 35481,07 доларів США; по пені за несвоєчасне повернення кредиту 6427,06 доларів США; по пені за несвоєчасне повернення відсотків 10552,87 доларів США.

Місцевим судом не взято до уваги, що у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, що вже само по собі виключає факт подання стягувачем документів про безспірність заборгованості боржника за період, який виник за межами дії договору.

З огляду на ці обставини та сумнівність в нарахуванні стягувачам штрафних санкцій за межами дії кредитного договору (який припинився внаслідок звернення кредитора до суду в порядку ч.2 ст. 1050 ЦК України в листопаді 2010 р.),- висновок суду про недоведеність позивачем наявності спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором - є безпідставним.

Крім того, пунктом 3.1 гл.16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого Наказом Міністерством юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5) та ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, зокрема, що з дня виникнення у стягувача права вимоги минуло не більше трьох років, а п. 3.4 Порядку передбачено, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Таким чином, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1 глави 16 розділу ІІ Порядку трирічний строк для вчинення виконавчого напису пов`язується саме з виникненням у стягувача права вимоги до боржника. Отже, право вимоги у стягувача виникає з моменту неналежного виконання зобов`язання боржником у визначений договором строк.

Враховуючи, що позичальником не виконувались належним чином зобов`язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, наявність якої слугувала підставою для звернення в листопаді 2010 року до третейського суду з позовом про її стягнення, отже трирічний строк для вчинення виконавчого напису необхідно обраховувати з виникненням у стягувача права вимоги до відповідача, тобто з 2010 року, а не з часу направлення кредитором позичальнику вимоги про усунення порушень в квітні 2017 року.

Направлення боржникам таких вимог в 2017 році не підмінює визначених ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» трирічних строків вчинення нотаріусом виконавчих написів, які пов`язуються з днем виникнення у стягувача права вимоги, тобто коли у остьового виникало право примусового стягнення боргу.

В даному випадку право примусового стягнення боргу внаслідок неналежного виконання позичальником своїх кредитних зобов`язань виникало та існувало іще в 2010 році, що стало підставою для обрання банком способом захисту своїх інтересів звернення до третейського суду про примусове дострокове стягнення з позичальника та інших солідарних боржників кредитної заборгованості.

З наведеного слідує, що при вчиненні спірного виконавчого напису допущено порушення положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» щодо строків його вчинення, що є самостійною до достатньою підставою для задоволення позову, оскільки з моменту виникнення права вимоги у стягувача минуло більше трьох років.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням по справі нового рішення про часткове задоволення позову.

Так, позивачем заявлено вимогу про скасування виконавчого напису про стягнення боргу в розмірі 67061,07 доларів США, тоді коли приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на іпотечне майно - нежитлову будівлю, квасильний цех, загальною площею 775,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок коштів отриманих від реалізації предмета іпотеки запропоновано задовольнити вимоги стягувача у розмірі безспірної заборгованості за період з 01.06.2014 р. по 07.04.2017 р. в загальному розмірі 67061 ,07 доларів США.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської від 24 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Миргородський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, приватний виконавець Скрипник Володимир Леонідович.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №8849 від 17 травня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю, квасильний цех, загальною площею 775,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в рахунок стягнення заборгованості в розмірі 67061,07 дол. США із ОСОБА_1 на користь стягувача - Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», що виник по договору про надання відновлювальної кредитної лінії №727/250/61-ф від 18 травня 2007 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 6 квітня 2020 року.

Судді: Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.