Дата документу 13.10.2020
Справа № 334/7896/19
Провадження № 2/334/1581/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Баруліної Т.Є.,

при секретарі - Панасюри Н.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки ОСОБА_1 , адвокат Вельможко А.І. звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, в обґрунтування якого вказала, що ОСОБА_1 14.09.1994 року по 07.03.2019 року працювала в AT «Запорізький завод феросплавів» за професією машиніста крану плавильного цеху в умовах впливу шкідливих факторів. За змістом санітарно-гігієнічних характеристик умов праці від 23.01.2019 року №08/03.2-24/673 протягом її роботи у AT «Запорізький завод феросплавів» на неї впливали наступні шкідливі фактори, що значно перевищують гранично допустимі рівні або концентрації: марганцю оксиду 1,73 мг/м , що перевищує у 5,76 раз ГДР - 0,3 мг/м ; кремнію діоксиду 2,58 мг/м3 при ГДК - 2,0 мг/м3; пил переважно фіброгенної дії 14,8 мг/м3, що перевищує у 7,4 раз при ГДК - 2,0 мг/м3; температура повітря 35°С при нормі 21-28.Тривалість дії шкідливих виробничих факторів - 93,75 % за зміну.

Тривалий період роботи у наведених шкідливих умовах призвів до значного ушкодження здоров`я позивача та виникнення професійного захворювання.

Згідно із медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 19.02.2019 року №326 Позивачу встановлені наступні захворювання професійного характеру: вібраційна хвороба 1-2 стадії від дії загальної вібрації, церебрально-перефиричний ангіодистонічний синдром у сполученні з полірадикулонейропатією шийною та попереково-крижовою, білатерально, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язовотонічним синдромами, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолапаткового періартрозу, остеоартрозу та пері артрозу ліктьових суглобів та колінних суглобів, порушенням трофіки кистей; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії, легенева недостатність першого-другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 07.03.2019 року встановлено, що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на AT «Запорізький завод феросплавів» зокрема, по причині наявності на її робочому місці: вібрації загальної - 94-108 дБ при ГДР - 101 дБ; вібрації локальної - 100-115 дБ при ГДР - 112 дБ; пилу переважно фіброгенної дії 4,5-15,5 мг/м при ГДК - 2,0 мг/м; кремнію діоксину кристалічного 2,58-8,0 мг/м при ГДК - 4,0 мг/м; марганцю оксиду 0,82 -2,2 мг/м при ГДК - 0,05 мг/м; шум 61-84 дБА при ГДР - 80 дБА.

У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивачу було встановлено 60% втрати працездатності, що підтверджується довідкою МСЕК від 08.04.2019 року серії АБ №0035423 та третю групу інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК від 08.04.2019 року серії АВ №1022483.

Професійна хвороба у Позивача розвинулась внаслідок нехтування адміністрацією підприємства своїх обов`язків по створенню безпечних умов праці. Внаслідок отриманих професійних захворювань позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні в різних лікувальних закладах у періоди: з 14.12.20018 року по 26.12.2018 рік (виписка № 22167); з 11.02.2019 року по 21.02.2019 рік (виписка №612/139).

У вищенаведені періоди позивач не лише була відірвана від сталого способу життя, своєї родини, а ще й була вимушена нести відповідні незручності пов`язані з проведенням лікування та лікарняним режимом, при цьому вона вимушена терпіти постійний біль в шийному відділі хребта тянучого характеру з віддачею в руки, переважно зліва, обмеження об`єму рухів в шийному відділі та суглобах рук, постійний ниючий біль в поперековому відділі хребта з віддачею в ноги, що посилюється після незначного фізичного навантаження та тривалому знаходженні в одноподібній позі, відчуття затерпання кистей та стегон, біль в колінних, плечових, ліктьових суглобах, частий головний біль, запаморочення, похитування при ході, короткочасні напади з потемнінням в очах, відчуттям втрати свідомості, тривалістю близько 2-х хвилин, задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель із харкотиння та сухий, періодичне підвищення цифр AT, загальну слабкість, підвищену втомлюваність.

Внаслідок отриманого професійного захворювання позивачка втратила 60 % працездатності зі встановленням 3 групи інвалідності, постійно відчуває фізичний біль, вимушена постійно приймати ліки, неодноразово знаходилась на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, має адаптуватись до погіршених умов життя, до фізичних і соціальних обмежень, що заподіює їй інтенсивних негативних психологічних переживань (моральних страждань). Крім того, втрата працездатності позивачу встановлена безстроково, тобто повна реабілітація неможлива, а лікування може призвести лише до несуттєвого поліпшення стану її здоров`я та часткового відновлення соціально-побутового стану та трудової діяльності.

У зв`язку з професійним захворюванням та його наслідками позивачка зазнала душевних страждань, не може вести повноцінний спосіб життя, зазнала порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, тому просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 60000 грн.

В судовому засіданні позивачка та її представника адвокат Вельможко А.І. підтримали заявлені позовні вимоги і просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти позову, надала суду письмовий відзив на позов, в якому зазначила, що AT «ЗФЗ» не заперечує і не спростовує, що здійснювана ним діяльність з виробництва феросплавів є джерелом підвищеної небезпеки. Норми ст.2371 КЗпП України, ст. 1168 ЦК України передбачають покладення обов`язку відшкодування завданої працівнику порушенням його законних прав моральної шкоди на роботодавця відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності (ухвала ВСУ від 12.10.201 1 року, справа №6-34198св10). Пунктом 63 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ віл 30.1 1.201 І року №1232 із змінами і доповненнями, який був чинним на момент розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивачки ОСОБА_1 , визначено, що до хронічного професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, пов`язаних з роботою. Усі випадки хронічних професійних захворювань незалежно від строку їх настання підлягають розслідуванню. З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07.03.2019 року (форма П-4), зокрема, вбачається, що стаж роботи позивачки ОСОБА_1 у відповідача в умовах впливу шкідливих факторів (вібрації загальної: 94-108 дБ при ГДР 101 дБ; вібрації локальної: 110-1115 дБ при ГДР 112 дБ); пилу переважно фіброгенної дії: 4,5-15,5 мг//г при ГДК - 2,0 мг/м3; кремнію діоксину кристалічного: 2.58-8,0 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м. марганцю оксиду: 0,82-2,2 мг/ivr при ГДК - 0,05 мг/м3; шуму: 61-84 дБА при ГДК - 80 дБА). які визнані причиною виникнення професійного захворювання, складає 24 роки 06 місяців. Тому, Відповідач визнає, що позивачка ОСОБА_1 при довготривалій праці у 24 роки 06 місяців в Л І «ЗФЗ» в умовах впливу зазначених в Акті (формаП-4) шкідливих факторів відповідно до Медичного висновку ЛЕК ДУ «УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ІНСТИТУТ ПРОМИСЛОВОЇ МЕДИЦИНИ» від 19.02.2019 року, протокол №326, отримала професійні захворювання: вібраційну хворобу 1-2 стадії від дії загальної вібрації, церебрально-периферичний ангіодистонічний синдром у сполученні з полірадикулонейропатією шийною С5-С8 та попереково- крижовою L4-S1, білетрально, переважно справа, з вираженими статико-динамічними порушениями, стійким больовим та мязово-тонічним синдромами, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ 2 ступеня, остеоартрозу та періартрозу ліктьових суглобів (ПФ 1 ступеня) та колінних суглобів (ПФ 1-2 ступеня), порушенням трофіки кистей; хронічне обструктивне захворювання легень (ХОЗЛ) 1 стадії (пиловий бронхіт 1 стадії, емфізема легенів 1 стадії), група А. Легеневу недостатність 1-2 ступеня; нейросенсорну приглухуватість 1 ступеню (з легким зниженням слуху), у зв`язку із чим, їй уперше встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності (довідки МСЕК від 08.04.2019 року серії АБ №0035423 та від 08.04.2019 року серії АВ №1022483), тобто, починаючи з 08.04.2019 року, ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок отриманих нею професійних захворювань.

Однак, відповідач не погоджується з правовими підставами, викладеними у позові, зокрема в якій грошовій суми чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду і з чого він при цьому виходить, оскільки розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди має відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості (абзац 2 ч.3 ст.23 ЦК України). Окрім факту спричинення моральної шкоди, її розмір має доводитись особливо. Як вбачається з позовної заяви та додатків до неї, наведений позивачкою розмір компенсації моральних страждань у 60 000,00 грн. не підтверджується жодними належними (ет.77 ЦПК України), допустимими (ст.78 ЦПК України), достовірними (ст.79 ЦПК України) та достатніми (сі .80 ЦПК України) доказами. Її твердження щодо соціальних обмежень, занадто погіршених умов життя та інтенсивних психологічних переживань внаслідок професійного захворювання є недоведеним. Немайнові втрати позивачки не є довготривалими, адже професійні захворювання установлені лише у квітні 2019 року. Встановлення позивачці III групи інвалідності безстроково не є вагомим фактором для визначення розміру відшкодування моральної шкоди в 60 000,00 грн., оскільки, згідно з пунктом 27 розділу «Критерії встановлення інвалідності» Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, яке затверджено постановою КМУ від 03.12.2009 року №1317 із змінами, підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту. Згідно з пунктом 15 «Реабілітаційний потенціал» Індивідуальної програми реабілітації інваліда №245 від 08.04.2019 року (Індивідуальна програма) ОСОБА_1 має середній реабілітаційний потенціал. При виконанні цієї програми реабілітації позивачка досягне часткового відновлення обмеження життєдіяльності, соціально-побутового стану, професійної та трудової діяльності. Важка фізична праця та робота в умовах вібрації, пилу та шуму позивачці протипоказана лише у період з 2019 по 2021 роки.

До того ж, в діях позивачки, на думку представника відповідача, наявна груба необережність, оскільки при влаштуванні на роботу вона була ознайомлена з умовами праці на своєму робочому місці. До того ж, в процесі трудової діяльності в AT ЗФЗ ОСОБА_1 отримувала інформацію, зокрема, про те, що: умови праці на її робочому місці є шкідливими та характеризуються такими рівнями шкідливих виробничих факторів, які перевищують гігієнічні нормативи і здатні чинити несприятливий вплив на організм працюючого та/або його потомство; існує «професійний ризик», під яким розуміють ймовірність порушення здоров`я в результаті несприятливого впливу професійних факторів з урахуванням важкості наслідків, що виникають, та сутність якого полягає в тому, що втрата постраждалим спроможності до повноцінного існування пов`язується із тимчасовою або постійною непрацездатністю через професійне захворювання або виробничу травму. Крім того, позивачка володіла інформацією про пільги і компенсації, які надаються відповідно до чинного законодавства України за роботу в шкідливих умовах праці. З трудової книжки позивачки вбачається, що вона була обізнана із результатами атестацій її робочого місця, за якими працівник її професії - машиніст крана металургійного виробництва у гарячих цехах користується правом на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, які були затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1 173, постановами КМУ від 1 1.03.1994 рок/ № 162 їв від 16.01.2003 року №36. Тобто, бажаючи отримати пенсію на пільгових умовах, позивачка взагалі мала право відпрацювати за цією професією в умовах впливу шкідливих факторів лише 7 років 6 місяців та потім перейти на інше виробництво з оптимальними або нормальними умовами праці. Проте, позивачка звільнилася на пенсію лише 07.03.2019 року, відпрацювавши 24 роки 6 місяців в умовах пливу шкідливих факторів виключно за її власним бажанням іа вже після встановлення професійних захворювань. Отже, відповідач вважає та наполягає на тому, що позивачка, попри обізнаність щодо своїх захворювань, байдуже ставилася до свого здоров`я, чим поглиблювала та прискорювала розвиток хвороби, а тому представник відповідача просить розглянути справу на розсуд суду з урахуванням вищевказаних заперечень.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що позивачка 14.09.1994 року Наказом № 484 була прийнята в плавильний цех №2 на посаду машиніста крану металургійного виробництва по 3 розряду на «Запорізький державний завод ФЕРОСПЛАВІВ», 03.08.2006 року переведена на посаду машиніста крану металургійного виробництва, зайнятого на гарячих роботах 4 розряду (список №1 пільгового пенсійного забезпечення) у плавильному цеху №2. 07.03.2019 року була звільнена за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, наказ № 151-к від 05.03.2019р. /а.с.10-11 /

Наказом № 25 від 31.05.1995 року Запорізький державний завод феросплавів було перетворено у ВАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ», Наказом від 18.04.2011 року назва змінена на ПАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ», а Наказом № 27 від 02.05.2018 року найменування змінено на АТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ».

Згідно Акту розслiдування хронiчного професiйного захворювання вiд 07.03.2019 року, встановлено, що за гігієнічною класифікацією праці умови праці відносяться до 3 класу 3 ступеня (шкідливі та важкі). Встановлена наявнiсть у ОСОБА_1 професійного хронічного захворювання:

- вібраційна хвороба 1-2 стадії від дії загальної вібрації, церебрально-перефиричний ангіодистонічний синдром у сполученні з полірадикулонейропатією шийною та попереково-крижовою, білатерально, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язовотонічним синдромами, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолапаткового періартрозу, остеоартрозу та пері артрозу ліктьових суглобів та колінних суглобів, порушенням трофіки кистей;

- хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії, легенева недостатність першого-другого ступеня;

- нейросенсорна приглухуватість першого ступеня.

Згідно п. 16 Акту, професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, за умов загального стажу роботи та відсутності юридичних підстав для переводу на іншу роботу за станом здоров`я недосконалості технологічного процесу.

Відповідно до п. 17 Акту, причиною виникнення професійного захворювання стала наявність на робочих місяцях ОСОБА_1 на АТ «ЗФЗ» (26 років 08 місяців) шкідливих виробничих факторів:

- вібрації загальної - 94-108 дБ при ГДР - 101 дБ;

- вібрації локальної;

- 100-115 дБ при ГДР - 112 дБ;

- пилу переважно фіброгенної дії 4,5-15,5 мг/м при ГДК - 2,0 мг/м;

- кремнію діоксину кристалічного 2,58-8,0 мг/м при ГДК - 4,0 мг/м;

- марганцю оксиду 0,82 -2,2 мг/м при ГДК - 0,05 мг/м;

- шум 61-84 дБА при ГДР - 80 дБА. (а.с.12-14).

Перелік шкідливих факторів, що мали місце при виконанні позивачкою технологічного процесу-працюючи машиністом крана металургійного виробництва, зайнятого на гарячих роботах, зокрема з шкідливими хімічними речовинами та шкідливими факторами виробництва протягом робочої зміни тривалістю 8 годин, також зафіксовано у санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці від 23.01.2019 р. № 08/03.2-24/673 (а.с.16-23).

У період з 14.12.20018 року по 26.12.2018 рік (виписка № 22167) та з 11.02.2019 року по 21.02.2019 рік (виписка №612/139) позивачка знаходилась на лікуванні у стаціонарі Українського науково-дослідного інституту промислової медицини, де їй було встановлено остаточний діагноз професійного захворювання, який було підтверджено Медичним висновком від 19.02.2019р. та підставі Протоколу засідання лікарсько-експертної комісії № 326 від 19.02.2019р. /а.с.27, 28-29, 30-31/.

Згідно з Довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ №1022483 та Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії АБ №0035423 від 08.04.2019 р. позивачці було підтверджено 3 групу інвалідності з 60% стійкої втрати професійної працездатності та встановлено її безстроково /а.с.9 /.

У зв`язку з підтвердженням 3 групи інвалідності в результаті професійного захворювання, у відділі МСЕК № 1 для ОСОБА_1 була затверджена Індивідуальна програма реабілітації інваліда № 245 від 08.04.2019р. /а.с.25-26/.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згiдно із ст. 43 Конституції України кожен має право на належнi, безпечні і здорові умови працi.

Стаття 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування вiд нещасного випадку на виробництвi та професiйного захворювання, які причинили втрату працездатностi» передбачає вiдшкодування моральної шкоди застрахованим особам незалежно від вiдшкодування майнової шкоди i є одним iз способiв захисту особистих немайнових прав працiвника.

Спецiальним законом, яким урегульовано питання вiдшкодування працівникові (застрахованiй особi) за рахунок коштiв Фонду соцiального страхування вiд нещасних випадків на виробництвi та професiйних захворювань України моральної шкоди в разі нещасного випадку на виробництвi чи професiйного захворювання, якi призвели до втрати працiвником працездатності є Закон України "Про загальнообов`язкове державне соцiальне страхування вiд нещасного випадку на виробництвi та професiйного захворювання, якi спричинили втрату працездатностi".

Оскiльки вiддiлення Фонду на час виникнення спiрних правовiдносин у зв`язку зi змiною спецiального закону не вiдповiдає за завдану моральну шкоду, то в разi отримання працiвником виробничої травми чи професiйного захворювання в цей перiод він набуває права на вiдшкодування моральної шкоди на загальних пiдставах, установлених законом.

Вiдповiдно до ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних i нешкідливих умов працi покладається на власника або уповноважений ним орган.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно- гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до ст. 158 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, зокрема: впроваджує прогресивні технології, досягнення науки і техніки, засоби механізації та автоматизації виробництва, вимоги ергономіки, позитивний досвід з охорони праці; забезпечує усунення причин, що призводять до нещасних випадків, професійних захворювань, та здійснення профілактичних заходів, визначених комісіями за підсумками розслідування цих причин. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку

Частиною 1 ст. 237-1 КзпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разi якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків i вимагають вiд нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" згідно з ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя i здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає вiд нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Вiдповiдно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслiдок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фiзичному болю та стражданнях, яких фiзична особа зазнала у зв`язку з калiцтвом або iншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фiзична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведiнкою щодо неї самої, членiв її ciм`ї чи близьких родичiв; у душевних стражданнях, яких фiзична особа зазнала у зв`язку iз знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженнi честi та гiдностi фiзичної особи, а також дiлової репутацiї фiзичної або юридичної особи. Моральна шкода вiдшкодовується грiшми, iншим майном або в iнший спосiб. Розмiр грошового вiдшкодування моральної шкоди визначається судом залежно вiд характеру правопорушення, глибини фiзичних та душевних страждань, погiршення здiбностей потерпiлого або позбавлення його можливостi їх реалiзацiї, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є пiдставою для вiдшкодування, а також з урахуванням iнших обставин, якi мають iстотне значення. При визначеннi розмiру вiдшкодування враховуються вимоги розумностi i справедливостi.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зазнала моральних страждань та переживань у зв`язку з хронiчним професiйним захворюванням, отриманим на виробництвi, оскільки тривалий час вимушена лiкуватися, зазнала фiзичного болю, отримала хронiчне захворювання та iнвалiднiсть 3 групи безстроково із остаточною втратою професійної працездатності 60%.

Отже, сам факт виникнення у позивачки ОСОБА_1 професійного захворювання вібраційна хвороба 1-2 стадії від дії загальної вібрації, церебрально-перефиричний ангіодистонічний синдром у сполученні з полірадикулонейропатією шийною та попереково-крижовою, білатерально, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язовотонічним синдромами, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолапаткового періартрозу, остеоартрозу та пері артрозу ліктьових суглобів та колінних суглобів, порушенням трофіки кистей; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії, легенева недостатність першого-другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня, яке спричинило настання таких негативних наслідків, як визнання її інвалідом 3-ї групи безстроково із остаточною втратою професійної працездатності 60%, свідчить про те, що позивачка в силу ч.1 та п.1 ч.2 ст. 23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнала в результаті захворювання.

При цьому, визначаючи розмiр моральної шкоди суд враховує стан здоров`я позивачки, наслiдки отриманого хронiчного професiйного захворювання, характер, ступiнь та тривалiсть моральних страждань, яких зазнала позивачка, i вважає, виходячи з принципiв розумностi достатньостi, виваженостi, необхiдним стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмiрi 35000 грн.

Оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то такий на користь держави має бути стягнути з відповідача у сумі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст.153, 158, 173, 237-1 КЗпП України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 35000 грн. (тридцять п`ять тисяч гривень 00 коп.).

Стягнути з Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень. 40 коп.)

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його

проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної

скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання

апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після

повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного

провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками

апеляційного перегляду.

Дата складання повного рішення - 23.10.2020 р.

Суддя: Баруліна Т. Є.