Справа № 452/3311/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кравців В.І.
Провадження № 22-ц/811/1852/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Савуляка Р.В., Цяцяка Р.П.

секретаря: Сеньків Х.І.

з участю: представника ПАТ «Львівобленерго» - Горбунової О.Л.,

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 листопада 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Львівобленерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості недорахованої електричної енергії.

В обґрунтування позовних вимог, покликається на те, що 15 вересня 2008 року між ВАТ «Львівобленерго» та ОСОБА_1 укладено договір про постачання електричної енергії № 51610. Незважаючи на те, що 28 грудня 2010 року відповідач припинив підприємницьку діяльність, однак споживає електричну енергію для потреб електроустановок, які використовуються для здійснення підприємницької діяльності. Оскільки договір не розірвано, і за його умовами енергопостачальна організація здійснює постачання енергії споживачу в обсязі, передбаченому договором, споживач зобов`язаний оплачувати спожиту ним електричну енергію. 16 березня 2016 року представниками ПАТ «Львівобленерго» на підставі Правил користування електричною енергією було складено акт про порушення ПКЕЕ № 027662, оскільки при огляді електроустановок було виявлено відсутність пломб з відбитками тавр електропостачальника. Акт було складено без участі споживача, оскільки він відмовився бути присутнім. За результати розгляду акту про порушення ПКЕЕ Самбірським РЕМ ПАТ «Львівобленерго» прийнято протокольне рішення № 5 від 29.03.2016 року про нарахування обсягу недоврахованої електричної енергії з дати контрольного огляду 04.11.2015 року до 24.03.2016 року по дозволеній потужності на суму 31 452,41 грн. Рішення постачальника електричної енергії про нарахування споживачу вартості недоврахованої електроенергії є оперативно-господарською санкцією, достатньою підставою для застосування якої є сам по собі факт пошкодження чи зриву пломб. З наведених підстав просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Львівобленерго» 31 452,41 грн. вартості недоврахованої електричної енергії.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 листопада 2018 року позов ПрАТ «Львівобленерго» задоволено повністю.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» 31 452,41 грн. вартості недоврахованої електричної енергії.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» 1378 грн. судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт стверджує, що розрахунок оперативно-господарської санкції проводився відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем юридичною особою правил користування електричною енергією, відтак тариф, який застосовувався для визначення розміру санкції, визначався саме для юридичних осіб, а для населення існували інші, менші тарифи. Зазначає, що 31 березня 2013 року подарував ОСОБА_3 приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , тому перестав бути споживачем електричної енергії з цього часу. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, заперечення представника ПАТ «Львівобленерго» - Горбунової О.Л. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позов ПрАТ «Львівобленерго», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не повідомив надавача послуг з постачання електроенергії про припинення підприємницької діяльності, про відчуження приміщення, до якого постачалася електроенергія, що припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 не припинило дію Договору постачання електричної енергії № 51610 від 15 вересня 2008 року, під час дії якого було допущено порушення правил користування електроенергією, відтак саме відповідач, який не виконав умови договору, повинен нести передбачену законом відповідальність.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії) регулюються Правилами користування електричною енергією (ПКЕЕ), затвердженими постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 року.

Відповідно до п. 1.1 ПКЕЕ Дія цих Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Пунктом 5.1. ПКЕЕ передбачено, що договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території , і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін.

Договором про постачання електричної енергії № 51610 від 15 вересня 2008 року підтверджується, що Відкрите акціонерне товариство «Львівобленерго», яке здійснює діяльність на підставі ліцензії № 0628, та фізична особа-підприємець ОСОБА_1 уклали договір про постачання електричної енергії, за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з потужністю зазначеною в додатку № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує позичальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює платежі згідно з умовами цього договору (т. 1 а.с. 24-40).

Пунктом 9.4. договору передбачено, що він набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2009 року. Договір щоразу продовжується на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Відповідно до п. 3.1.5. договору постачальник електроенергії має право доступу до належних споживачу засобів (систем) обліку електричної енергії, вимірювати потужність, контролювати покази якості електричної енергії та контролювати дотримання встановлених режимів споживання енергії.

Відповідно до п. 3.3. ПКЕЕ відповідальність за збереження і цілісність розрахункових засобів обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування покладається на власника (користувача) електроустановки або організацію, на території (у приміщенні) якої вони встановлені.

Згідно п. 6.40. ПКЕЕ у разі виявлення представниками електропередавальної організації або представниками постачальника електричної енергії пошкоджень чи зриву пломб, установлених у місцях, указаних в акті про пломбування, або пошкоджень відбитків тавр на цих пломбах, пошкодження розрахункових засобів обліку, явних ознак втручання в параметри розрахункових засобів (систем) обліку з метою зміни їх показів перерахунок обсягу електричної енергії, який підлягає оплаті, здійснюється відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою НКРЕ від 04.05.2006 № 562.

Відповідно до п. 4.2.3 договору споживач сплачує постачальнику вартість недорахованої електроенергії, розраховану - виходячи із приєднаної потужності струмоприймачів та кількості годин їх використання відповідно до Методики, за тарифами, що діяли протягом споживання електричної енергії, у разі таких дій Споживача: самовільного внесення змін у схеми обліку електроенергії; пошкодження засобів обліку електроенергії, втручання в їх роботу, зняття пломб з засобів обліку; споживання електроенергії поза засобами обліку; інших умов, визначених Методикою.

Перевіркою встановлено, що при користуванні електричною енергією за адресою: с. Сприня Самбірсьский р-н, Львівської області порушено ПКЕЕ про, що свідчить відсутність пломб з відбитками тавр енергопостачальника (відсутні пломби, що були встановлені на ящику для лічильника ВШО) ЛТ 2885, ЛТ 2888, згідно акту про пломбування № 162650 від 21 квітня 2010 року, що підтверджується актом про порушення № 027662 від 16 березня 2016 року (т. 1а.с. 9).

Зазначений акт про порушення було направлено ОСОБА_1 та отримано ним, що підтверджується копією рекомендованого повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 12), однак він не повідомив про припинення здійснення ним підприємницької діяльності, про відчуження приміщення, до якого постачалася електрична енергія, що було його обов`язком, передбаченим Договором про постачання електричної енергії №51610 від 15.09.2008 року.

Протоколом № 5 засідання комісії Самбірського РЕМ по розгляду актів про порушення від 29 березня 2016 року розглянуто акт про порушення № 027662 від 16 березня 2016 року та проведено нарахування обсягу та вартості недонарахованої електроенергії з дати контрольного огляду 04.11.2015 року по 24.03.2016 року по дозволеній потужності (10 кВт).

Розрахунком обсягу та вартості недонарахованої електроенергії згідно акту порушення № 027662 від 16 березня 2016 року підтверджується, що за період з 04.11.2015 року по 24.03.2016 року необлікований обсяг електроенергії становить 16 706 кВт*год, відтак вартість необлікованої електричної енергії становить 26 210,34 грн., що разом з ПДВ становить 31 452,41 грн. (т. 1 а.с. 15).

Вищезазначений розрахунок проведено належним чином відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою НКРЕ № 562 від 04 травня 2006 року

Заперечуючи щодо наданого позивачем розрахунку, відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, належних та допустимих доказів на спростування наданого позивачем розрахунку, іншого розрахунку суду не надав.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про підставність стягнення з відповідача вартості недовраховної електроенергії.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт покликався на те, що на момент складання акту порушення № 027662 від 16 березня 2016 року, він не був фізичною особою-підприємцем, не був власником приміщення, не мав ніякого відношення до об`єкта, на який постачалася електроенергія, оскільки його відчужив, та не був споживачем послуг, а відтак не повинен нести відповідальність за порушення правил користування електричною енергією..

Такі доводи апелянта спростовуються наступним.

З долученого до матеріалів справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність 28 грудня 2010 року про що в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис № 4000756 (т. 1а.с. 42-43).

Договором дарування будівлі від 31 липня 2013 року підтверджується, що ОСОБА_1 подарував ОСОБА_3 належну йому будівлю загальною площею 301,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 112).

Відповідно до п. 2.5. договору про постачання електричної енергії № 51610 від 15 вересня 2008 року у разі звільнення споживачем займаного приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією, реорганізації, ліквідації (у тому числі шляхом банкрутства, відчуження в будь-який спосіб займаного приміщення, споживач зобов`язаний повідомити постачальника не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня зміни власника приміщення та надати заяву щодо розірвання договору, і в цей самий термін здійснити плату усіх видів платежів, передбачених цим договором до дня зміни власника приміщення включно, а постачальник зобов`язаний припинити постачання електричної енергії з заявленого дня звільнення споживачем приміщення. У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем постачальника електричної енергії про звільнення приміщення, споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів, визначених постачальником електричної енергії на день припинення електропостачання.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачем будь-яких листів, повідомлень на адресу постачальника електричної енергії з приводу припинення ОСОБА_1 підприємницької діяльності та відчуження займаного ним приміщення, крім того відповідачем не подано заяву про розірвання договору, відтак не дотримано встановленого договором і погодженого сторонами умов договору постачання електричної енергії № 51610 від 15 вересня 2008 року порядку його припинення, що свідчить про його чинність, а значить обов`язковість його умов для сторін договору.

За вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з припиненням підприємницької діяльності, відчуживши об`єкт нерухомого майна, на який постачалася електрична енергія, про що у зазначений договором строк не повідомив електропостачальника, ОСОБА_1 не переставав бути споживачем послуг з постачання електричної енергії відповідно до договору № 51610 від 15 вересня 2008 року.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

В суді апеляційної інстанції представник ПрАТ «Львівобленерго Горбунова О.Л. подала заяву про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.

Договором про надання правничої допомоги № 20/8-1 від 03 серпня 2020 року підтверджується, що Адвокатське об`єднання «Юріс Консультус» зобов`язується забезпечувати представництво Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» у суді апеляційної інстанції та надавати інші види правничої допомоги, а Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго» зобов`язується оплачувати надання правничої допомоги.

Рахунком № 20/058 від 19 серпня 2020 року підтверджуються понесені витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 6000 грн., які були сплачені ПрАТ «Львівобленерго», про що свідчить платіжне доручення № 16822 від 27 серпня 2020 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У зв`язку з тим, що колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , понесені судові витрати підтверджуються наявними в справі належними доказами, відтак витрати, які ПрАТ «Львівобленерго» понесло під час розгляду справи в суді апеляцінйої інстанції підлягають стягненню на його користь з апелянта.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 листопада 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Львівобленерго» 6000 грн. судових витрат за надання правничої допомоги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29.10.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Савуляк Р.В.

Цяцяк Р. П.