СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/2685/19

пр. № 2/759/570/20

17 лютого 2020 року Святошинський районний суд м. Києва у складі

головуючого Миколаєць І.Ю.

при секретарі Шелудько В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з позовом з вимогами стягнення боргу з відповідача в розмірі 25000,00 грн. за договором позики, 1797,52 грн. суму інфляційного збільшення боргу, 676,03 грн. - 3% річних та судового збору.

Свої вимоги мотивує тим, 02.01.2018 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Згідно з яким відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 25000 (двадцяти п`яти тисяч) грн. Дані грошові кошти відповідач зобов`язався повернути до 02.03.2018 р., своє зобов`язання до подачі позову відповідач не виконав та ухиляється від його виконання.

Факт передачі грошових коштів від позивача підповідачу підтверджується написаною власноруч розпискою відповідачем.

Просить позов задовольнити.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 13.02.2020 року було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися до суду надали заяву що позов підстримують в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, 02.01.2018 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Згідно з яким відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 25000 (двадцяти п`яти тисяч) грн. Дані грошові кошти відповідач зобов`язався повернути до 02.03.2018 р., своє зобов`язання до подачі позову відповідач не виконав та ухиляється від його виконання.

Факт передачі грошових коштів від позивача підповідачу підтверджується написаною власноруч розпискою відповідачем.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом було перевірено розрахунок річних та інфляційних втрат, наведений позивачем у позовній заяві та встановлено, що розрахунок здійснено вірно.

В той же час, відповідно до ст. 13 ЦПК України, суди розглядають справи не інакше, як за зверненням осіб та в межах заявлених ними вимог.

Жодних заяв про збільшення розміру позовних вимог позивачем до суду подано не було.

В зв`язку з цим, враховуючи викладене та керуючись приписами ст. 13 ЦПК України, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача річних та інфляційних втрат, пов`язаних з несвоєчасним виконанням зобов`язань, саме в межах заявленого позивачем розміру, а саме: стягнути з відповідача заборгованості за борговою розпискою в розмірі 25000,00 грн. за договором позики, 1797,52 грн. суму інфляційного збільшення боргу, 676,03 грн. - 3% річних та судового збору є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За правилами ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.525, 526, 610, 612, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст.6, ч. 13 ст. 7, 8-13, 18, 19, 77-79, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 (ІПН НОМЕР_2 ) 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн.00 за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 (ІПН НОМЕР_2 ) 1797 (одна тисяча сімсот дев`яносто сім) грн. 52 коп. суму інфляційного збільшення боргу.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 (ІПН НОМЕР_2 ) 676 (шістсот шістдесят шість) грн. 03 коп. 3 % річних.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 (ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути оскаржене шляхом подання позивачем в загальному порядку апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до або через суд першої інстанції.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя І.Ю. Миколаєць