ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року

м. Харків

Справа № 641/614/19

Провадження №22-ц/818/1331/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Коваленко І.П.,

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 березня 2019 року в складі судді Фанда О.А., -

встановив:

У січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини.

Позов мотивований тим, що вона перебуває з відповідачем в шлюбі з 31.07.1975 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу у них народився син ОСОБА_4 . З 1991 року позивач разом з відповідачем не проживають та ведуть окреме господарство. Позивач з 2010 року не працює, оскільки є непрацездатною за станом здоров`я, основним її доходом є пенсія у розмірі 1563 грн.14 коп., якої не вистачає на придбання харчування, ліків та оплату комунальних послуг.

Вказує, що у зв`язку з скрутним матеріальним становищем вимушена звертатись за наданням допомоги у вигляді субсидії на житлово-комунальні послуги. Призначена субсидія перекривала суттєву частину її плати за комунальні послуги. Проте у 2018 році у зв`язку зі змінами в порядку призначення субсидій заробітну плату та пенсію чоловіка додали до суми пенсії позивача та встановили сукупний дохід сім`ї, з якого було розраховано субсидію та призначено замість 2000 грн. 301 грн. 88 коп., а обов`язковий платіж з урахуванням доходів відповідача призначено у розмірі 1770 грн. 40 коп., однак після 1991 року матеріальної допомоги від відповідача позивач не отримувала. Кошти, що вона отримує у розмірі 1563 грн.14 коп. не вистачає на ліки першої необхідності, а також для сплати комунальних послуг.

Зазначає, що відповідач спроможній надавати матеріальну допомогу, оскільки отримує пенсію у розмірі 2374 грн.25 коп. та заробітну плату у розмірі 5415 грн. та інших утриманців він не має.

В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 березня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання непрацездатної дружини, в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи стягнення з 31 січня 2019 року. Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів в межах суми виплат за один місяць підлягає негайному виконанню. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у дохід держави у розмірі 768 грн. 40 коп.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. В матеріалах справи відсутнє свідоцтво про шлюб або копія актового запису. Оскільки у відповідача свідоцтво про шлюб відсутнє, він звернувся до органів РАГС та отримав висновок-відмову, де вказано, що в актовому запису про шлюб № 1431 від 31.07.75 року, складеного Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану на ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , прізвище нареченого до та після реєстрації шлюбу значиться як " ОСОБА_1 ", що суперечить даним його паспорту. Таким чином вважає, що позивачем не було надано доказів щодо перебування у шлюбі з відповідачем, однак цей факт залишився поза увагою суду першої інстанції.

Зазначає, що у позивача у власності знаходиться ще одне житло, а саме квартира АДРЕСА_1 згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проте суд першої інстанції відмовив у приєднанні цього документу до матеріалів справи Пронаявність цьогожитла позивач також не повідомила суд. Проте вона може здавати це житло в оренду, та отримувати додаткові кошти та за рахунок цього забезпечувати дохід на рівні, навіть більшому ніж встановлений законом прожитковий мінімум, однак своє матеріальне становище позивач намагається поліпшити за рахунок Відповідача. До того ж надавати допомогу матері має можливість та зобов`язаний повнолітнім працездатний син.

Вказує, що він, як і позивач, є пенсіонером, його пенсія складає у середньому 2460 грн. щомісяця. Вимушений ще працювати, але стан його здоров`я незадовільний. Згідно довідок медичних закладів відповідач страждає на ішемічну хворобу серця, нестабільну стенокардію, гіпертонічну хворобу 2, 3 ступенів, мікроцитарну анемію, гастро дуоденіт, виразкову хворобу шлунку та 12-ти перстної кишки, також має проблеми з простатою, неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні. Усі ці хвороби вже невиліковні, потребують постійного лікування, витрат на ліки та обстеження. Крім того зазначає, що він щомісяця сплачує комунальні послуги у розмірі в середньому 1500 гривень, і така сума підлягала сплаті ще до початку опалювального сезону, а з його настанням значно зросла. Отже вважає, що стягнення аліментів на фактично сторонню для нього людину, позбавить його можливості забезпечувати свої власні життєві потреби навіть на мінімальному рівні.

30 січня 2020 року на адресу Харківського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є пенсіонеркою, потребує постійного нагляду лікарів та лікування, а отже остання потребує утримання від свого чоловіка ОСОБА_2 , який має можливість надавати їй матеріальну допомогу.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать про те, що у січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини.

Заочне рішення судом першої інстанції ухвалено порядку ст. 280 ЦПК України без належного повідомлення відповідача ОСОБА_2 про судові засідання, які були призначені на 26 лютого 2019 року та на 13 березня 2019 року.

Згідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасно існування таких умов відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Частиною першою ст. 288 ЦПК України передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, повідомлення відповідача про час і місце судового засідання є обов`язковим.

З аналізу зазначеної вище норми закону вбачається, що для ухвалення заочного рішення необхідна одночасна наявність 4-х наведених умов, які під час ухвалення заочного рішення не були додержані судом першої інстанції, таким чином, суд першої інстанції не мав передбачених законом підстав для ухвалення заочного рішення та були підстави для перегляду цього рішення.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за його відсутності. У зв`язку з чим, рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення.

Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який був зареєстрований 31.07.1975 року в Палаці одруження «Дзержинський» м. Харкова.

Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання непрацездатної дружини не надає.

ОСОБА_1 є пенсіонеркою.

Згідно виписки з історії хвороби стаціонарної хворої № 2013 від 31.10.2018 року ОСОБА_1 встановлений наступний діагноз: периферійна бронхокарцинома; правобічна верхнєдольова крупозна пневмонія; хронічний холецистит; хронічний панкреатит; цукровий діабет 2 тип; діабетична нефропатія; деформуючий артроз правого плічового суглоба; наслідки перенесеного ішемічного інсульту в басейні лівої середньої мозкової аретрії з правобічним геміпарезом (27.11.2015 р.); дисцикуляторна гіпертонічна енцефалопатія 2 ст.; гіпертонична хвороба 3 ст.

Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема у постановах від 22 листопада 2018 року у справі № 758/4690/15-ц (провадження № 61-27192св18) та від 27 грудня 2018 року у справі № 165/1728/17 (61-3163св18).

Такий висновок також відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 13 квітня 2016 року № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року № 6-1111цс17.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено на 2018 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 грн., з 1 липня - 1435 грн., з 1 грудня - 1497 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність - 1497 грн., з 1 липня 2019 року - 1564 грн.

Згідно довідки, виданої Управлінням Пенсійного фонду України Київське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова № 5235 від 11.12.2018 року ОСОБА_1 з січня 2018 року по листопад 2018 року отримувала пенсію у розмірі 1518 грн.19 коп., а з грудня 2018 року отримує пенсію за віком в розмірі 1563,14 грн.

Отже, на момент розгляду справи судом першої інстанції, позивач отримувала щомісячні виплати, що забезпечували її прожитковий мінімум, встановлений законом, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

Крім того, із Відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.08.2019 року вбачається, що позивачці належить на праві власності інша квартира за адресою АДРЕСА_2 . (а.с.135).

Посилання позивачки у відзиві на апеляційну скаргу на те, що ця квартира є спадковим майном, перебуває у незадовільному стані та потребує значних матеріальних витрат для проведення ремонту і погашення заборгованості за комунальні послуги колегією суддів не приймаються, оскільки будь-яких доказів цього нею не надано.

Також не приймаються колегією суддів доводи позивачки стосовно того, що у зв`язку зі змінами в порядку призначення субсидій, заробітну плату та пенсію чоловіка додали до суми її пенсії та встановили сукупний дохід сім`ї, з якого було розраховано субсидію та призначено замість 2000 грн. 301 грн. 88 коп., а обов`язковий платіж з урахуванням доходів відповідача призначено у розмірі 1770 грн. 40 коп., однак після 1991 року матеріальної допомоги від відповідача вона не отримувала, кошти, що вона отримує у розмірі 1563 грн.14 коп. не вистачає також для сплати комунальних послуг, оскільки позивачка не позбавлена можливості звернутись із відповідним позовом про стягнення певної суми за комунальні послуги з відповідача.

З урахуванням наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу колегії суддів.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру стягнутих аліментів.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 березня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 березня 2020 року.

Головуючий І.П. Коваленко

Судді А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко