ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/2237/19 Номер провадження 22-ц/814/903/20Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк»

на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 13 січня 2020 року у складі судді Попова М.С.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,

в с т а н о в и в:

В грудні 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилаючись на факт прострочення боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 14.04.2007 року та наявність загальної заборгованості, яка виникла станом на 31.08.2019 року у сумі 461516,57 грн., що складається із заборгованості по кредиту - 6544,65 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 449901,92 грн., заборгованості за пенею та комісією - 5070,00 грн., просив про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 122423,58 грн., зокрема, заборгованості за кредитом - 6544,65 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом з 14.04.2007 по 31.10.2017 - 115878,93 грн., а також понесених по справі судових витрат - 1921 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 14 квітня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 13 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, проте, своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 13 січня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 14.04.2017 року - 1094,40 грн., що складається із тіла кредиту. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 17,10 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, отже, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а саме у розмірі 1094,40 грн.

Разом з тим, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а вимог про стягнення процентів та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, що встановлені статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`являв, тому в цій частині у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням в частині відмовлених позовних вимог, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу та, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відсутність підпису позичальника в Умовах і Правилах та Тарифах банку не свідчить про те, що відповідач не був ознайомлений з ними, а також не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості, оскільки відповідач прийняв пропозицію банку на запропонованих умовах та поставив свій підпис в заяві позичальника, чим засвідчив, що він ознайомлений з вказаними документами та погодився з умовами кредитування, уклавши договір приєднання. Активізація відповідачем картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Відповідач користувався кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, а тому зобов`язаний повернути всю суму отриманих кредитних коштів та сплатити проценти за користування ними. Суд безпідставно зменшив суму заборгованості за фактично отриманими кредитними коштами (тілом кредиту) та відмовив у стягненні відсотків за користування кредитними коштами, незважаючи на те, що базова процентна ставка узгоджена з позичальником, чим порушив вимоги статей 1048, 1054 ЦК України.

Також судом всупереч вимогам статті 263 ЦПК України не враховано останні висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17, а позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд не мав брати до уваги, оскільки такий висновок був зроблений в іншій конкретній справі за інших правовідносин сторін, що не є подібними спірним правовідносинам.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 14 квітня 2007 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету позичальника, у якій своїм підписом підтвердив, що ця Заява разом з запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» Стандарт) (далі - Умови) та Тарифами складають між ним та банком кредитно-заставний договір.

У анкеті позичальника зазначено, що банк надає відповідачу строковий кредит у сумі 1094,40 грн. на строк 6 місяців з 14.04.2007 р. по 14.10.2007 р. включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 2,74 грн. на єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 182,40 грн. в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах строки.

Для виконання зобов`язань банк відкриває позичальнику рахунок НОМЕР_2 для зарахування кошів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам.

Товар позичальника, інформація про який визначена у супроводжувальних документах на товар, копії яких додаються до Заяви позичальника, є предметом застави. Максимальний розмір вимоги, яка забезпечується предметом застави, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складає 1150,02 грн.

Також за вказаною анкетою позичальника ОСОБА_1 було видано кредитну картку № НОМЕР_1 із встановленим кредитним лімітом в сумі 0 грн. та базовою процентною ставкою за кредитом - 3% на місць на залишок заборгованості та його підписом засвідчено, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, та Тарифами становлять між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , кредитний ліміт за вказаної карткою неодноразово змінювався.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 14.04.2007 р., укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , який не підтверджено документами, що містять відомості про операцію, станом на 31.08.2019 р. заборгованість за кредитом становила 6544,65 грн., заборгованість за процентами, у тому числі несплачені проценти на прострочену заборгованість - 449901,92 грн., нарахована комісія - 5070 грн.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За правилами статей 12, 13, 77-81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, належними, допустимими та достовірними доказами.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підстав доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із наданих по справі доказів вбачається, що на підставі анкети позичальника від 14.04.2007 р. між сторонами в установленій законом письмовій формі було укладено кредитно-заставний договір на умовах надання споживчого кредиту «Розстрочка» (Стандарт) на суму 1094,40 грн. та кредитний договір з видачею кредитної картки із встановленим кредитним лімітом та базовою процентною ставкою - 36% річних на залишок заборгованості за кредитом.

Згідно виписки про рух коштів за кредитною карткою НОМЕР_1 , що була видана відповідачеві при укладенні договору, ОСОБА_1 , користуючись кредитними коштами періодично сплачував заборгованість за наданим кредитом та виконав свої зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, поповнивши 24.12.2008 р. картку на 270 грн., внаслідок чого утворилась переплата у розмірі 3,62 грн. (а.с. 78). Вподальшому рух коштів за даною карткою відповідачем не здійснювався, а банком в одноособовому порядку нараховувались та списувались проценти за користування кредитним лімітом, проценти за прострочений кредит, штраф та пеня за прострочку по кредиту, що станом на 31.10.2017 р. - в межах заявлених позивачем вимог утворили заборгованість в сумі 117 592,39 грн.

Доказів перевипуску вказаної кредитної картки та видачу ОСОБА_1 інших кредитних карток за спірним кредитним договором № б/н від 14.04.2007 р., що зазначені у виписці за період з 01.01.1999 р. по 22.01.2020 р., доданої до апеляційної скарги позивача (а.с. 75-82), матеріали справи не містять і суду таких обставин не доведено.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем вимог в частині стягнення кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та процентів за користування ним, є обґрунтованими та доводами апеляційної скарги й наявними в матеріалах справи доказами не спростовуються.

Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами підставність заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.04.2007 р. з використанням виданої відповідачеві платіжної картки у сумі 6544,65 грн. та заборгованості по процентам за користування таким кредитом, нарахованих позивачем більше, ніж за 10 років - з 14.04.2007 р. по 31.10.2017 р. у сумі 115878,93 грн., підстав для задоволення позову в цій частині апеляційним судом не вбачається.

Суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 у вказаній частині і підстав для скасування оскаржуваного рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 13 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна