РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16714/19

пр. № 2/759/1224/20

05 березня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Марко Я.Р., за участю секретаря судового засідання Шапаренка О.С., представника відповідача Скорої Ю.В., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів, зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до КП ВО Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго» та просила суд:

- зобов`язати КП ВО Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго» здійснити перерахунок вартості послуг з централізованого опалення, сплаченого ОСОБА_1 у період з 19.12.2016 року по 16.05.2019 року за житлово-комунальні послуги;

- зобов`язати КП ВО Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго» здійснити перерахунок вартості послуг з централізованого постачання гарячої води, сплаченого ОСОБА_1 у період з 19.12.2016 року по 16.05.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що її права як споживача житлово-комунальних послуг із централізованого опалення та постачання гарячої води були порушені відповідачем, оскільки у період 19 грудня 2016 року по 16 травня 2018 року ціну (тариф) на ці послуги було значно завищено за рахунок включення до їхньої собівартості незаконної, економічно необґрунтованої вартості та природній газ. Внаслідок цього, як вказує позивач, вона вимушена була сплачувати збільшену вартість за послуги, які просить тепер відшкодувати.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.09.2019 року відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити з мотивів зазначених у позовній заяві. Також зазначала, що не погоджується із розрахунком плати за спожитий газ, які вказані у повідомленнях відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. Згідно з наданим відзивом вказав, що відповідач не вчиняв жодних протиправних дій щодо позивача. Нарахування плати за спожитий газ здійснювалось на підставі постанов КМУ, котрі встановлювали граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у різні роки. Так, з 01.10.2015 року діяла постанова КМУ № 758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", яка передбачала, що граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року встановлюються окремим рішенням КМУ. Постановою КМУ № 315 від 27.04.2016 року внесено зміни до постанови №758 та визначено, що з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року встановлено граничну роздрібну ціну на природний газ для побутових споживачів у розмірі 6,879 гривні за 1 куб. метр. В подальшому КМУ приймав постанови № 867, 293, 485, котрі визначали граничні роздрібні ціни на газ у різні періоди. Окружним адміністративним судом м. Києва визнана нечинною постанова КМУ № 315 «Про внесення зміни до постанови КМУ № 758» з моменту її прийняття. Результатом визнання нечинною даної постанови є застосування постанови КМУ № 758 у попередній редакції від 31.03.2016 року, яка передбачала, що граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період 01.05.2016 року по 31.03.2017 року встановлюються окремим рішенням КМУ. Оскільки на даний час відсутнє рішення КМУ, котре визначало б таку ціну на період з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року, тому відповідач позбавлений можливості здійснити перерахування ціни на газ за іншими тарифами. Так як визнано нечинною постанову КМУ № 315, котра встановлювала ціну на газ лише на період з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року, тому відсутні підстави для перерахунку плати за газ за інші періоди, в яких ціна на газ встановлювалась іншими постановами КМУ, оскільки такі не визнавались недійсними.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі докази в сукупності, судом встановлено наступні обставини.

Позивач є споживачем послуг, які надає відповідач у його квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору або закону.

Звертаючись до суду із позовом про захист прав споживача позивач вказує, що відповідач не вірно здійснює розрахунок плати за споживання гарячої води, оскільки судовим рішенням скасовано підвищення ціни на газ.

Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно з статтею 16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, належать: розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання; ліцензування господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім виробництва теплової енергії на установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), діяльності з виробництва теплової енергії на теплоцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках, транспортування її тепловими мережами, постачання теплової енергії в обсягах, що перевищують рівень, який встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами); затвердження в установленому порядку ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, з транспортування і постачання теплової енергії та порядку контролю за їх додержанням; розроблення і затвердження методології (порядку) формування тарифів на теплову енергію у сфері теплопостачання для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках; встановлення тарифів на теплову енергію суб`єктам природних монополій у сфері теплопостачання, ліцензування діяльності яких здійснюється Комісією; здійснення загального контролю за додержанням ліцензійних умов; розгляд справ про порушення ліцензійних умов і за результатами розгляду прийняття рішень у межах своїх повноважень; захист прав споживачів; інформування громадськості про свою роботу, здійснення у встановленому законодавством порядку видавничої діяльності у сфері теплопостачання.

Статтею 20 Закону України «Про теплопостачання» встановлені загальні засади формування тарифів на теплову енергію та передбачено, що тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплово енергії (ч.1). Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими (ч.2). Спори щодо формування та встановлення тарифів на теплову енергію вирішуються в судовому порядку (ч.19).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуги» , Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг здійснює: ліцензування господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами ,постачання теплової енергії в обсягах,що перевищують рівень ,який встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами); розроблення і затвердження ліцензійних умов та порядку контролю за їх дотриманням у сфері теплопостачання; розроблення порядків (методик)формування тарифів на комунальні послуги для суб`єкті в природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках; встановлення тарифів на комунальні послуги суб`єктам природних монополій та суб`єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно із постановою КМУ від 05.08.2015 року № 609 «Про затвердження переліку органів ліцензування та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», органом, який здійснює ліцензування господарської діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, окрім НКРЕКП, є обласна державна адміністрація.

Перегляд тарифів на послуги з централізованого опалення, з урахуванням Рішення окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 року у справі № 826/9665/16, органом ліцензування не проводився.

Щодо доводів позивача про перерахунок тарифу у зв`язку із визнанням 04.03.2019 року Окружним адміністративним судом м. Києва нечинною постанови КМУ №315 від 27.04.2016 року «Про внесення змін до постанови КМУ №758 від 01.10.2015 року» суд зазначає наступне.

Закон України "Про ринок природного газу" передбачає, що для забезпечення загальносуспільних інтересів (захисту окремих категорій споживачів) у процесі становлення ринку природного газу Кабінет Міністрів України може покладати спеціальні обов`язки на суб`єктів ринку природного газу. Вони насамперед стосуються ціноутворення.

Алгоритми формування оптової ціни на природний газ, а також роздрібних цін (тарифів для населення, релігійних організацій, відпускних цін для теплокомуненерго та інших організацій) були різними і визначалися різними постановами уряду.

Так, з 1 жовтня 2015 року діяла постанова КМУ №758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)".

Окремими постановами вносилися до неї різні зміни - і щодо рівня ціни, за якою НАК «Нафтогаз України» здійснював закупівлю газу для населення, і щодо методики ціноутворення (формули), рівня відпускних цін для населення та теплокомуненерго, а також кінцевих тарифів. Ці ціни встановлювалися на певні періоди часу.

У п. 13 цієї постанови було визначено, що з 1 жовтня 2015 року діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягів використання природного газу, в розмірі, визначеному постановою НКРЕКП від 3 березня 2015 року № 583, а саме, для приготування їжі та/або підігріву води - 7,188 гривні за 1 куб. метр.

Зазначено, що граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 1 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) встановлюються окремим рішенням Кабінету Міністрів України (КМУ).

Таке рішення було прийнято КМУ і ціни на цей період було встановлено постановою КМУ № 315 від 27.04.2016 року.

У пункті 13 цієї постанови було передбачено, що з 1 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) діє гранична роздрібна ціна на природний газ для побутових споживачів у розмірі 6, 879 гривні за 1 куб. метр.

В подальшому методика ціноутворення та самі ціни на наступний період, з квітня 2017 року по жовтень 2018 року, визначені постановою КМУ №187 від 22 березня 2017 року і постанова № 315 втратила чинність у зв`язку з прийняттям постанови №187.

Судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 року, котре залишено без змін 08.07.2019 року Шостим апеляційним адміністративним судом, визнано нечинною постанову КМУ № 315 від 27.04.2016 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 р. № 758», з моменту її прийняття, тобто з 27.04.2016 року.

Таким чином, Окружний адміністративний суд м. Києва визнав нечинною постанову, яка встановлювала граничну роздрібну ціну на природний газ у розмірі 6,879 грн. за 1 куб. метр лише в період з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року.

Постанови КМУ, котрими встановлювались граничні ціни на природний газ з квітня 2017 року, судом не визнавались нечинними, а тому роздрібні ціни на природній газ, які ними визначались, були дійсними на період зазначений у цих нормативно-правових актах.

Суд звертає увагу, що Окружний адміністративний суд м. Києва визнав нечинною постанову КМУ №315, починаючи з моменту її прийняття, а на день прийняття цієї постанови була чинна постанова КМУ №758, яка визначала, що граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року (включно) встановлюються окремим рішенням Кабінету Міністрів України.

Оскільки граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року встановлювались постановою КМУ № 315, котра визнана судом нечинною, однак КМУ не приймав іншого рішення, котре б встановило обґрунтовані граничні роздрібні ціни на газ для побутових споживачів у цей період, тому відповідач позбавлений можливості самостійно визначити обґрунтовану ціну (тариф) на газ та здійснити перерахунок за вказаний у позові період.

Враховуючи, що судом не визнавались не чинними інші нормативно-правові акти, котрі у різні періоди, починаючи з квітня 2017 року, визначали і визначають на даний час роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, а тому відсутні правові підстави, як для перерахунку заборгованості, так і нарахування плат за газ і за інший період, в тому числі і за іншими (новими) тарифами.

Позивач не вказала, які ж саме протиправні та незаконні дії вчинив відповідач. Не зазначила, за якими саме тарифами необхідно здійснити перерахунок заборгованості і нарахування оплати за спожитий газ. Нові тарифи були встановлені постановами КМУ № 867, 293, 485 на відповідні періоди і відповідач здійснював та здійснює нарахування оплати за спожитий газ за новими тарифами, котрі визначені цими постановами.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання дій відповідача протиправними, незаконними та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості і нарахування плат за спожитий газ є недоведеними, безпідставними, відтак, не підлягають до задоволення.

Оскільки судом не встановлено протиправність, незаконність дій відповідача щодо позивача, а тому відсутні підстави і для задоволення вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів, зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Я.Р. Марко