ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 жовтня 2020 року

м. Харків

справа №638/7867/20

провадження №22-ц/818/4917/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Харківводоканал»,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Харківводоканал» про захист прав споживачівза апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 липня 2020 року, постановлену під головуванням судді Аркатової К.В. в місті Харкові,-

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Харківводоканал» про захист прав споживачів.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 липня 2020 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу. Роз`яснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; вказує, що на виконання вимог ухвали суду про залишення його позову без руху, ним були усунені недоліки позовної заяви, вважає, що його позовна заява подана у відповідності до вимог закону.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що відмова у доступі до суду з підстав невиконання вимог закону щодо дотримання української мови при подачі позовної заяви, не є такою, що не сумісна з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. Оскільки заявником не усунуто недоліки позовної заяви в частині викладення позовної заяви на державній мові відповідно до ч.3 ст. 185 ЦПК України.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Позовна заява відповідно положень ч.1 ст. 185 ЦПК України може бути визнана неподаною і повернута, у разі, якщо вона подана без додержання вимог, передбачених у статях 175 і 177 ЦПК України та не оплачена судовим збором, а позивач на вимогу суду і у встановлений законом строк, не усунув недоліків позовної заяви, або не сплатив необхідних судових витрат.

Судом встановлено, що у червні 2020 року ОСОБА_1 в інтересах своєї доньки інваліда з дитинства ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Харківводоканал» про захист прав споживачів.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не надані повні відомості про сторін, не конкретизовані вимоги щодо доведення фактів звернення до суду з позовною заявою та позовна заява викладена російською мовою.

17 липня 2020 року від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду від 16 червня 2020 року, викладена російською мовою, в якій позивач зазначив про відсутність недоліків позовної заяви, зокрема, заявник зазначає про своє право подавати позовну заяву на російській мові та відповідність викладеним у позовній заяві відомостям вимогам ст.175 ЦПК України.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 липня 2020 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу, у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви в частині викладення позовної заяви на державній мові.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема, ст. 175 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.1,2,4 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 10 Конституції України визначено, що державною мовою України є українська мова.

В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України.

Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою.

Європейський суд з прав людини у пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до ч.1 ст.13 Конвенції про права осіб з інвалідністю, що ратифікована Законом України № 1767-VI від 16.12.2009 (далі Конвенція) держави-учасниці забезпечують особам з інвалідністю нарівні з іншими ефективний доступ до правосуддя, зокрема передбачаючи процесуальні та відповідні вікові корективи, які полегшують виконання ними своєї ефективної ролі прямих і опосередкованих учасників, у тому числі свідків, на всіх стадіях юридичного процесу, зокрема на стадії розслідування та інших стадіях попереднього провадження.

Згідно ч.4 ст.12 Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб усі заходи, пов`язані з реалізацією правоздатності особам з інвалідністю передбачали належні та ефективні гарантії недопущення зловживань відповідно до міжнародного права з прав людини. Такі гарантії повинні забезпечувати, щоб заходи, пов`язані з реалізацією правоздатності, орієнтувалися на повагу до прав, волі та переваг особи, були вільні від конфлікту інтересів і недоречного впливу, були співрозмірними обставинам цієї особи й пристосовані до них, застосовувалися протягом якомога меншого строку й регулярно перевірялися компетентним, незалежним та безстороннім органом чи судовою інстанцією. Ці гарантії повинні бути пропорційними мірі, якою такі заходи зачіпають права та інтереси цієї особи.

Відповідно до ч.1 ст.6 ЗУ «Про забезпечення функціонування української мови як державної», кожний громадянин України зобов`язаний володіти державною мовою.

Згідно положень ст.14 ЗУ «Про забезпечення функціонування української мови як державної» у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч.1 ст.9 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак.

Як вбачається з ч.3 ст.12 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Матеріали справи свідчать про те, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не надані повні відомості про сторін, не конкретизовані вимоги щодо доведення фактів звернення до суду з позовною заявою та позовна заява викладена російською мовою.

17 липня 2020 року від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду від 16 червня 2020 року, яка викладена російською мовою, в якій позивач зазначив про відсутність недоліків позовної заяви, зокрема, заявник зазначає про своє право подавати позовну заяву на російській мові та відповідність викладеним у позовній заяві відомостям вимогам ст.175 ЦПК України.

Отже висновок суду про невиконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху не відповідає вимогам закону та спростовується матеріалами справи, оскільки позивачем було надано заяву на виконання ухвали від 16 червня 2020 року з поясненнями, які вважав достатніми для усунення зазначених в ній недоліків.

При цьому суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, у зв`язку з невиконанням позивачем в частині викладення позовної заяви на державній мові вимог ухвали суду від 16 червня 2020 року, не врахував, що позивач ОСОБА_1 є людиною похилого віку і діє, як законний представник своєї доньки ОСОБА_2 , 1973 р.н., яка має інвалідність з дитинства, тому підпадає під особливий захист держави, яка має забезпечити їй гарантії доступу до суду. ( а.с.5).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 липня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук