МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 489/417/20
Провадження № 22-ц/812/635/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Царюк Л.М., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2020 року, постановлену під головуванням судді Кокорєва В.В. в приміщенні суду, за заявою ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Державного реєстратора комунального підприємства «Енерго» Миколаївської області Лубінської Олени Миколаївни, Акціонерного товариства «Альфа Банк», третя особа орган опіки та піклування Миколаївської міської ради в особі служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про визнання дій державного реєстратора протиправними щодо проведення державної реєстрації права власності та скасування рішень та запису про державну реєстрацію, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2020 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом про визнання дій державного реєстратора протиправними, щодо проведення державної реєстрації права власності та скасування рішень та запису про державну реєстрацію прав власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-банк».

Разом з позовною заявою позивачі звернулися до суду з клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження та здійснення будь-яких реєстраційних дій відносно будинку АДРЕСА_1 , а також щодо виселення зареєстрованих осіб.

В клопотанні про забезпечення позову позивачі зазначали, що 17 березня 2008 року між позивачем ОСОБА_1 та Акціонерно комерційним банком «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк», укладено Договір кредиту № 640/4 155, за умовами якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 99000 доларів США. Строк дії договору кредиту №640/4-155 визначено з квітня 2008 року по березень 2018 року з щомісячною сплатою 825 доларів США, сплатою процентів, виходячи з процентної ставки у розмірі 13,5 % річних та комісій. Кредит надавався для споживчих цілей.

18 березня 2008 року в забезпечення виконання Кредитного договору № 640/4-1555 між АКБ «Укрсоцбанк» та майновим поручителем ОСОБА_3 за зобов`язанням ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки №1527, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В. за реєстровим № 1025, за умовами якого для забезпечення виконання зобов`язань по Договору кредиту №640/4-155 від 17.03.2008 року позивачем передано Банку домоволодіння з усіма господарськими і побутовими будівлями та спорудами, що складається з двох житлових будинків: загальною площею 97,8кв.м., житлової 73кв. м. та загальною площею 119,8кв. м, житлової 89кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 у розмірі 8/100 частки та ОСОБА_3 92/100 на підставі рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 558 від 22.02.2008 року. Вказана нерухома власність є єдиним житлом позивачів та членів їх сім`ї.

За умовами Іпотечного договору Банком було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку визначеному статтею 37 ЗУ «Про іпотеку» шляхом набуття права власності на домоволодіння позивачів.

Позивачі зазначають, що працівники банку вчиняють дії щодо виселення позивачів та їх родини зі спірної квартири. Крім того, банком подано позовну заяву про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання втрати права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку зареєстрованих осіб.

Враховуючи вищевикладені обставини, позивач вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до продажу нерухомого майна, власником якого на теперішній день є банк, що у подальшому зробить неможливим виконання рішення суду, якщо воно буде прийняте на користь позивачів.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено відчуження та здійснення будь - яких реєстраційних дій відносно будинку АДРЕСА_1 . В задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись з даною ухвалою суду, відповідач-АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про забезпечення позову, посилаючись на її необґрунтованість, невідповідність чинному законодавству, фактичним обставинам, а також на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права. Апелянт вважає, що лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Від позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони зазначають, що заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами та належним чином підтверджені інформаційною довідкою з ДРРП від 22.01.2020 року, тому просять апеляційну скаргу АТ «Альфа банк» залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.02.2020 року без змін.

Учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу у справі, суд виходив з того, що предметом позову є визнання протиправним та скасування рішення та запису державного реєстратора комунального підприємства "Енерго" Миколаївської області Лубінської Олени Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47977690 від 27.07.2019 року, за яким 27.07.2019 року внесено відомості про державну реєстрацію прав власності на домоволодіння з усіма господарськими і побутовими будівлями та спорудами, що складається з двох житлових будинків: загальною площею 97, 8кв. м, житлової 73,0кв. м, та загальною площею 119, 8кв. м, житлової 89,0кв. м, за адресою АДРЕСА_1 .

Приймаючи до уваги положення ст. 149,150 ЦПК України, роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, та виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню шляхом заборони відчуження та здійснення будь - яких реєстраційних дій щодо домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Що стосується заборони виселення, то суд виходив з того, що виселення в примусовому порядку здійснюється на підставі рішення суду, що набрало законної сили. Суд не може заборонити виконання рішення суду, що набрало законної сили, оскільки воно обов`язкове для виконання усіма фізичними і юридичними особами.

Висновки суду щодо необхідності вжиття зазначених заходів забезпечення позову відповідають обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні правовідносини.

Переглядаючи ухвалу суду, колегія суддів виходить з того, що метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Частина 8 статті 153 ЦПК України передбачає, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року зобов`язує суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, тільки пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Тобто, вирішуючи дане питання суд повинен враховувати інтереси всіх учасників процесу, в тому числі позивача і відповідача.

Позивачами у даній справі заявлено вимогу про визнання протиправним та скасування рішення та запису державного реєстратора КП «Енерго» Лубінської О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47977690 від 27.07.2019р., за якими 27.07.2019р. внесено відомості про державну реєстрацію прав власності на домоволодіння з усіма господарськими і побутовими будівлями та спорудами, що складається з двох житлових будинків: загальною площею 97, 8кв. м, житлової 73,0кв. м, та загальною площею 119, 8кв. м, житлової 89,0кв. м, за адресою АДРЕСА_1 , за АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-банк».

Підставою виникнення права власності зазначено іпотечний договір, виданий 18.03.2008р., договір кредиту № 640/4-155 від 17.03.2008р., повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням серія УСБ-412 від 03.11.2017 року, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Отже, предметом договору іпотеки та реєстраційної дії, яка оскаржується, є домоволодіння з усіма господарськими і побутовими будівлями та спорудами, що складається з двох житлових будинків: загальною площею 97, 8кв. м, житлової 73,0кв. м, та загальною площею 119, 8кв. м, житлової 89,0кв. м, за адресою АДРЕСА_1 .

Аналіз зазначених норм права та обставин, викладених в позовній заяві, свідчить про те, що фактично позивачами заявлено позов, що виник із приводу нерухомого майна (домоволодіння з усіма господарськими і побутовими будівлями та спорудами, що складається з двох житлових будинків: загальною площею 97, 8кв. м, житлової 73,0кв. м, та загальною площею 119, 8кв. м, житлової 89,0кв. м,), що розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

Із тексту заяви про забезпечення позову вбачається, що позивачі просили накласти арешт на домоволодіння з усіма господарськими і побутовими будівлями та спорудами, що складається з двох житлових будинків: загальною площею 97, 8кв. м, житлової 73,0кв. м, та загальною площею 119, 8кв. м, житлової 89,0кв. м, за адресою АДРЕСА_1 .

Положення ст. 149 діючого ЦПК України на відміну від положень ст. 151 ЦПК України в старій редакції передбачають, що забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити не тільки виконання рішення суду, але й ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи зазначене, а також підстави заявленого позову, що виник із приводу нерухомого майна, а саме домоволодіння з усіма господарськими і побутовими будівлями та спорудами, що складається з двох житлових будинків: загальною площею 97, 8кв. м, житлової 73,0кв. м, та загальною площею 119, 8кв. м, житлової 89,0кв. м, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , згідно якого відповідач заперечує право позивачів на скасування реєстрації права власності на вказане домоволодіння за АТ «Альфа-Банк» та поновлення їх права власності на дане домоволодіння, що свідчить про існування реального спору між сторонами, направленого на зміну права власності на домоволодіння з усіма господарськими і побутовими будівлями та спорудами, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , суд обґрунтовано дійшов висновку, що обраний позивачами спосіб забезпечення позову відповідає вимогам співмірності, а не вжиття заходів забезпечення позову, може ускладнити або зробити неможливим виконання у подальшому рішення суду у разі задоволення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Враховує колегія суддів також те, що не забезпечення позову може також ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду.

З урахуванням викладеного не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про не співмірність обраного позивачами виду забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно із предметом позову про визнання неправомірними дій та скасування рішення та запису державного реєстратора КП «Енерго» Лубінської О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

При цьому колегія враховує те, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Посилаючись на те, що забезпечення позову саме шляхом накладення арешту на домоволодіння та забороною здійснення будь-яких реєстраційних дій відносно нього, порушує гарантоване Конституцією України право власності апелянта на це домоволодіння, апелянт не конкретизував в чому полягають такі порушення. За таких обставин саме по собі накладення арешту на домоволодіння не позбавляє апелянта права володіння даним майном, не призводить до втручання у його господарську діяльність, проте позбавляє його права на відчуження даного майна у будь-який спосіб. Про намір АТ «Альфа-Банк» розпорядитися спірною квартирою свідчить також пред`явлення банком позову до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання втрати права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку (а. с. 5).

При прийнятті остаточного рішення колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.

Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним, як на практиці, так і за законом (Кудла проти Польщі, N 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, Міфсуд проти Франції [GC], N 57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», заява N 11901/02 Страсбург).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі (Дорани проти Ірландії) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 01 квітня 2020 року