Справа № 310/9817/19
РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Морока С.М.,

за участі секретаря судового засідання Олійник Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на триманні, заінтересовані особи - Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,

В с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 в особі свого представника - ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , для подальшого призначення пенсії у разі втрати годувальника.

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначила, що вона з ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з 24 жовтня 1959 року та по момент його смерті. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Торез Донецької області. Зареєстроване місце сумісного проживання померлого ОСОБА_3 та заявника ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 . Довідкою Грабинської сільської ради підтверджено факт спільного проживання та ведення спільного господарства до дня смерті ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , між заявницею та її померлим чоловіком. За рахунок пенсії ОСОБА_3 здійснювалась оплата комунальних послуг, придбання продуктів харчування, одягу, оскільки розмір його пенсії був значно більшим за пенсію заявника. Заявниця мешкаючи разом зі своїм чоловіком фактично була на його утриманні. Бажаючи перейти на пенсію свого чоловіка, заявниця звернулась до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, але їй було відмовлено, оскільки був відсутній факт перебування її на утриманні чоловіка через те, що місце його проживання (с. Грабове, Шахтарського району Донецької області) та місце настання смерті (м. Торез Донецької області) знаходяться на території, де державні органи України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Враховуючи викладене, оскільки іншим способом підтвердити факт перебування заявниці на утриманні померлого чоловіка не можливо, вона звернулась до суду для встановлення вищевказаного факту. Встановлення факту перебування на утриманні необхідне їй для переходу на пенсію померлого чоловіка.

Заявник в судове засідання не з`явилась, її представник ОСОБА_4 надала заяву, про розгляд справи без іі участі та без участі заявника, вимоги викладені у заяві підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи - ГУ ПФУ в Херсонській області в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Представник заінтересованої особи - Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, відповідно до ст.ст. 223, 247 ЦПК України розглядає справу за відсутності заявника і представника заінтересованої особи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та надані суду докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до частини другої, четвертої ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини першої, другої ст. 36 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування, згідно з положеннями абзацу другого частини першої статті 36 вказаного Закону.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України, до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно п. 2.11 Постанови Пенсійного фонду України № 22-1, 25.11.2005 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами), за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Довідка має підтверджувати факт перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів для існування, або факт спільного проживання з годувальником на момент його смерті.

Таким чином, для задоволення вимог ОСОБА_1 суду необхідно встановити, що на момент смерті свого чоловіка, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона проживала разом з ним та була на його утриманні. Проте з наданих ОСОБА_1 суду доказів цього факту підтверджено не було.

Так, відповідно до світлокопії свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 24.10.1959 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 (а.с.3).

Із відмітки в паспорті заявниці вбачається, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4).

Із відмітки в паспорті ОСОБА_3 вбачається, що він також зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Проте, відповідно до довідки №1413-48463 від 20.09.2017 року виданої Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради, ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5).

В той же час, відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, ОСОБА_3 з січня 2015 року взятий на облік в Генічеському сервісному центрі Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (а.с. 28).

Крім того, відповідно до копії свідоцтва про смерть, виданого Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Торез Донецької області, а не в с. Грабове, Шахтарського району Донецької області (а.с. 8).

Єдиним доказом наданим ОСОБА_1 на підтвердження спільного проживання з ОСОБА_3 на момент його смерті за адресою: АДРЕСА_1 є довідка №360 видана 08.08.2019 року Грабовською сільською адміністрацією так званої ДНР, яка суперечить іншим наданим доказам, та відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», не може прийматися судом як належний доказ спільного мешкання та утримання.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючи надані до справи докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявником не надано суду достатніх, достовірних та належних доказів того, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого чоловіка ОСОБА_3 на момент його смерті, проживала із ним постійно, вела із ним спільне господарство, тому вимоги заявника задоволенню підлягають.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покласти на заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 76-81, 141, 263-265, 293, 294, 315-319, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), судовий збір на користь держави у розмірі 352,40 грн.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду суд протягом 30 днів з дня його підписання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бердянського міськрайонного

суду Запорізької області С. М. Морока