Справа № 766/1538/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого-судді Прохоренко В.В.,

секретар Тихоша Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на дії та бездіяльність державного виконавця,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою на дії та бездіяльність Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (назву якого змінено 01.01.2020 року на Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)), посилаючись на те, що в провадженні Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувають виконавчі провадження № 48727322 та № 56603650 з примусового виконання виконавчого листа №2-4094/09, виданого Дніпровським районним судом м.Херсона 03.12.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 77 285,64 доларів США.

Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», в рамках вказаних виконавчих проваджень, 12.11.2018 року він звернувся до відділу з клопотанням надати довідку яка сума стягнуто з нього на теперішній час та зазначити суму залишку боргу, повідомити про те, які виконавчі дії проведені та які саме дії і на яку дату плануються до проведення, надати можливість ознайомитись з матеріалами проваджень та отримати їх копії.

18.12.2018 року він звернувся до відділу ДВС з клопотанням про зупинення виконавчих проваджень та повідомлення ДП «Сетам» про зупинення електронних торгів щодо предмету іпотеки у зв`язку з тим, що в провадженні Херсонського міського суду знаходиться цивільна справа № 766/7834/17 за позовом ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним.

Однак станом на 24.01.2019 року державним виконавцем відповіді на вказані клопотання йому не надано.

Крім того, державним виконавцем при здійсненні виконавчих дій порушуються права неповнолітніх дітей, які зареєстровані та проживають в житловому будинку АДРЕСА_1 , оскільки останнім не отримано згоду органу опіки та піклування реалізації вказаного будинку.

Враховуючи викладене, просив зупинити реалізацію арештованого майна будинку АДРЕСА_1 , визнати дії державного виконавця РВ ДВС м.Херсона ГТУЮ у Херсонській області за виконавчими провадженнями № 48727322 та № 56603650 щодо передачі на реалізацію майна будинку АДРЕСА_2 на електронних торгах неправомірними, визнати бездіяльність державного виконавця РВ ДВС м.Херсона ГТУЮ у Херсонській області щодо не звернення до служби у справах дітей Дніпровської районної у м.Херсоні ради про надання згоди на реалізацію вказаного будинку, розміщення інформації про наявність зареєстрованих інших, крім боржника мешканців (зокрема дітей), не розгляду та не прийняття рішення у встановлений законом строк клопотань від 12.11.2018 року, 18.12.2018 року проте, яка сума стягнута з нього на теперішній час та зазначення суми залишку боргу, не повідомлення про те, які виконавчі дії проведені за даним виконавчим провадженням та які саме дії і на яку дату плануються до проведення, не надання можливості ознайомитись з матеріалами проваджень та отримати їх копії, про зупинення виконавчих проваджень та повідомлення ДП «Сетам» про зупинення електронних торгів щодо предмету іпотеки у зв`язку з тим, що в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області знаходиться цивільна справа за його позовом про визнання договору іпотеки недійсним, зобов`язати державного виконавця РВ ДВС м.Херсона ГТУЮ у Херсонській області зупинити виконавчі провадження щодо виконання заочного рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 12.11.2009 року, припинити виконання даних виконавчих проваджень в частині реалізації будинку АДРЕСА_1 .

Скаржник та його представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, просили скаргу задовольнити з підстав, зазначених в ній. В останнє судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Представник заінтересованої особи Нікішина І.М. в судовому засіданні вважала скаргу такою, що не підлягає задоволенню. В останнє судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду скарги була повідомлена у встановленому законом порядку.

Враховуючи надані сторонами заяви та належне їх повідомлення про час та місце розгляду скарги, суд вважає можливим розглянути скаргу у їх відсутність.

Дослідивши матеріали скарги, суд прийшов до наступного.

Згідно з положеннями ст.ст.4, 5, 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, у разі звернення до суду відповідна особа на власний розсуд, у відповідності до чинного законодавства, має обрати спосіб захисту або поновлення порушеного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Частиною 3статті 2 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства віднесено диспозитивність, за ч. 1ст. 13 цього Кодексу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно до пункту 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Судом встановлено, що в провадженні Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувають виконавчі провадження № 48727322 та № 56603650 з примусового виконання виконавчого листа №2-4094/09, виданого Дніпровським районним судом м.Херсона 03.12.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 77 285,64 доларів США.

В скарзі заявник зазначив, що державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м.Херсона ГТУЮ у Херсонській області до сих пір не здійснено розгляд його клопотань від 12.11.2018 року та 18.12.2018 року. Таким чином з вищевикладеного вбачається, що має місце незаконна і протиправна, на думку заявника, бездіяльність Дніпровського РВ ДВС м.Херсона ГТУЮ у Херсонській області, яка полягає у не надісланні на поштову адресу заявника відповіді на його заяви-клопотання від 12.11.2018 року та 18.12.2018 року.

Ч.1 ст.20 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження.

Відносно цих вимог закону, судом встановлено, що з урахуванням дати подання вказаних клопотань від 12.11.2018 року та 18.12.2018 року, закінчився встановлений законом максимальний місячний термін на направлення державним виконавцем відповідей на письмові запити Гаман М.В., тому скарга в частині цих вимог підлягає задоволенню.

Крім того, скаржник зазначив, що державним виконавцем в порушення вимог ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних дітей та безпритульних дітей», пункту 28 Інструкції з організації примусового виконання рішень, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, не отримано попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Зазначене підтверджується листом Служби у справах дітей Дніпровської районної у м.Херсоні ради від 21.01.2019 року № 96/07-16.

Так, згідно з п. 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

У відповідності до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Водночас, згідно з п.п. 66, 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року за № 866, служба у справах дітей за місцем знаходження майна надає консультації громадян з питань підготовки необхідних документів щодо відчуження майна дитини.

Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Отже, виходячи з вищенаведеного, можна дійти висновку, що вказані положення стосуються розгляду звернень на вчинення саме правочинів щодо нерухомого майна дитини тобто, за результатом добровільних звернень осіб, які мають намір розпорядитися належним дитині майном або майном, на яке у дитини є право користування, і не стосуються примусового відчуження майна, оскільки в таких випадках мова йде не про намір зацікавлених осіб розпорядитися майном, а про задоволення прав третіх осіб на нього.

Крім того, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 02.10.2019 року у справі № 754/15589/14-ц, звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватися чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки).

Враховуючи, викладене у суду відсутні підстави для визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо неотримання дозволу органу опіки та піклування для передачі будинку для реалізації.

Законом України «Про виконавче провадження» зокрема у ст. 34 врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження).

Обставини, визначені пунктами 2,3 ч.1ст.34 ЗУ «Про виконавче провадження» у системному зв`язку з пунктами 5-6 ч.1 ст.150 ЦПК України дають підстави для висновку, що такі заходи можуть мати місце виключно в межах забезпечення позову про визнання права власності на арештоване майно чи оскарження виконавчого документа.

Поряд із цим, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.7постанови від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», суд не вправі зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно ізЗУ «Про виконавче провадження`можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Процесуальні питання розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця регламентовані розділом V11 ЦПК України (ст.ст.447-453).

Вказаними нормами не передбачено процесуальної можливості заборони судом виконавчій службі (державним виконавцям) вчиняти будь - яких дій щодо нерухомого майна при примусовому виконанні судового рішення, а також зупинення судом передачі на реалізацію майна боржника.

Таким чином, розглядаючи скаргу на дії державного виконавця у порядкуст.ст. 447-453 ЦПК України, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо зупинення реалізації арештованого майна, оскільки згідно з приписами вищевказаних норм, вирішення цього питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Зазначене у повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеній в ухвалі від 29.10. 2018 року у справі №766/10773/18-ц та від 12.11.2018 року у справі №161/10648/18.

За таких обставин, підстави для зупинення реалізації арештованого майна та зупинення виконавчих проваджень відсутні.

На підставі викладеного, Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст.447-451ЦПК України, суд,

ухвалив:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не розгляду у встановлений законом строк клопотань ОСОБА_1 від 12.11.2018 року, 18.12.2018 року.

В решті скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя: В.В.Прохоренко