241/306/20
2/241/236/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2020 року смт. Мангуш

Першотравневий районний суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Чудопалової С.В.,

за участю секретаря Небиліченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Мангуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

17.02.2020 позивач через свого представника адвоката Спруцко В.І. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , мотивований тим, що він на підставі договору дарування від 19.06.1991, зареєстрованого в реєстрі за № 991, та довідки КП Мангушське БТІ № 409 від 25.10.2017 є власником будинку АДРЕСА_1 . У даному будинку зареєстрований він та його син ОСОБА_2 , якого він зареєстрував у 2018 році за його проханням, у цьому ж році він виїхав у невідомому напрямку та у зазначеному будинку не проживає. Неодноразово він телефонував сину та просив знятися з реєстрації у його будинку, однак він на його вимоги не реагує. Факт того, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у його будинку більш ніж один рік без поважної причини підтверджується актами депутата Мангушського селищної ради Кирилаш С.Д. від 16.02.2020, 05.02.2019 та 25.08.2019. Визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірним будинком позивачу необхідно для продажу даного будинку, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду.

Ухвалою судді від 04.03.2020 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Спруцко В.І. в судове засідання не з`явилися, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує щодо їх задоволення.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин.

Так, згідно договору дарування від 19.06.1991 №, зареєстрованого в реєстрі за № 991, ОСОБА_1 на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 (а.с. 5-6).

Право власності ОСОБА_1 на вказаний будинку АДРЕСА_1 також підтверджується довідкою КП «Мангушське бюро технічної інвентаризації» № 409 від 25.10.2017 (а.с. 7).

Як вбачається із адресної картки на будинок АДРЕСА_1 , у даному будинку зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Те, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у спірному будинку, також підтверджується копією паспорта, виданого на ім`я останнього, серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

Згідно довідки, виданої виконкомом Мангушської сільської ради Мангушського району Донецької області № 2739 від 06.11.2017, ОСОБА_2 , 1991 року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , даному домоволодінню була присвоєна нова адреса: АДРЕСА_1 , яка є дійсною на даний час (а.с. 10).

Згідно актів обстеження домоволодіння АДРЕСА_1 від 05.02.2019, 25.08.2019 та 16.02.2020, складених депутатом Мангушської селищної ради ОСОБА_3 , проведено обстеження та встановлено, що у зазначеному будинку зареєстровані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який не проживає у ньому з 06.02.2018 по теперішній час (а.с. 11-13).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійснення власником права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказаним право обґрунтовано скористався позивач, як власник спірного будинку.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Частиною 1 ст. 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до п. постанови №5 Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Отже, спір виник між позивачем і відповідачем, який є членом сім`ї власника житла. Тому суд вважає, що при вирішенні спірних відносин до застосування підлягають положення ст. 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Враховуючи викладене, зважаючи на конкретні обставини справи, а саме те, що відповідач в спірному жиловому приміщенні без поважних причин не проживає понад встановлений законодавством строк, що в свою чергу перешкоджає позивачу здійсненню його права користування та розпорядження належним будинком, а тому позов підлягає задоволенню, а відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 5, 13, 81, 247 ч.2, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст.ст. 15, 391, 405 ЦК України, ст.ст.71, 72 ЖК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В. Чудопалова