справа № 2033/5667/12
провадження № 6/631/13/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі :

головуючого судді Трояновської Т.М.

за участю секретаря судового засідання М`ячиної Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області подання державного виконавця Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) Замлєлої Ю. О. про обмеження в праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2020 року до суду засобами поштового зв`язку надійшло подання державного виконавця Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) Замлєлої Ю. О. про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Вищевказане подання мотивоване тим, що на виконанні у Нововодолазькому районному відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа (дублікат) 2033/5667/12, виданого 05 жовтня 2017 року Фрунзенським районним судом міста Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Соколов» грошових коштів у сумі 79500 гривень 00 копійок.

Як зазначив державний виконавець у ході примусового виконання вищевказаного виконавчого документу було проведено ряд виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», які виявились безрезультатними. Так, для забезпечення виконання накладено арешт на майно божника та оголошення заборони на його відчуження, про що внесено відповідні дані до Державного реєстру обтяжень рухомого майна боржника та Реєстру речових прав на нерухоме майно; винесено постанови про арешт коштів боржника та направлено до банківських установ, згідно повідомлень яких встановлено, що кошти на рахунках боржника відсутні. Згідно відповідей Пенсійного фонду України, інформації щодо отримання боржником пенсії, а також щодо його працевлаштування, не має. Транспортні засоби за ОСОБА_1 згідно повідомленняМіністерства внутрішніх справ України, не зареєстровані.

Вище зазначене, на думку державного виконавця, свідчить про те, що ОСОБА_1 навмисно не виконує рішення суду та не вживає жодних заходів щодо погашення заборгованості перед стягувачем та умисно перешкоджає виконанню рішення суду, а тому є всі підстави для тимчасового обмежити боржника у праві виїзду за межі України.

Відповідно до приписів частини 4 статті 441 Цивільного процесуального кодексу України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Державний виконавець Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) Замлєла Ю. О. у судове засідання не з`явилась, хоча про дату час та місце проведення судового засідання повідомлялась відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Через канцелярію суду державний виконавець надала заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 2273/20-вх. від 21 квітня 2020 року, відповідно до якої подання про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності.

Приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації державним виконавцем своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді, враховуючи, відсутність підстав для визнання його явки обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути подання у відсутності державного виконавця на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши доводи, викладені у поданні державного виконавця, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які врегульовують правовідносини, що виникли, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

У відповідності до частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12, частина 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).

Обов`язок виконавця вживати передбачених Законом України від 02 червня 2016 року № 1404 VІІ«Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії встановлений частиною 1 статті 18 вказаного Закону.

При цьому, частиною 3 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404 VІІ«Про виконавче провадження» державному виконавцю надані широкі права та повноваження у процесі здійснення виконавчого провадження.

Із матеріалів подання вбачається, що 05 жовтня 2017 року Фрунзенським районним судом міста Харкова виданий дублікат виконавчого листа № 2033/5667/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Соколов» грошових коштів у сумі 79500 гривень 00 копійок.

Постановою державного виконавця Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Вязової Анастасії Андріївни від 18 липня 2018 року було відкрито виконавче провадження № 56779663 з виконання вищевказаного виконавчого листа.

Відповідно до повідомлення Пенсійного фонду України № від 04 липня 2019 року встановлено, що ОСОБА_1 за трудовими та цивільно правовими договорами не працює, пенсій не отримує.

З повідомлення Державної фіскальної служби України № від 05 липня 2019 року з`ясовано відсутність сум доходу, нарахованого податковим агентом на користь платника податку ОСОБА_1 , та сум утриманого з них податку в ДРФО.

Крім того, постановою головного державного виконавця Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Вязової А. А. від 18 липня 2018 року було накладено арешт на майно боржника, про що мається запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки № 182028298 від 23 вересня 2019 року.

Згідно повідомлення відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію та місце проживання ГУДМС України в Харківській області від 02 жовтня 2019 року встановлено, що боржник зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Відповідно до повідомлення Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області № 13454 від 23 вересня 2019 року вбачається, що за обліками ГУДМС України в Харківській області та системи ЄІАС УМП громадянин ОСОБА_1 не значиться.

З інформації Державної прикордонної служби України № 13554 від 24 вересня 2019 року вбачається, що за обліками Головного центру обробки спеціальної інформації відомостей про перетинання державного кордону громадянином України, ОСОБА_1 , в базі даних не виявлено.

Також із наданих до подання доказів встановлено, що за боржником не зареєстровано транспортних засобів, великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів, а також об`єктів торгівлі, ресторанного господарства та сфери побуту.

Встановивши вказані обставини, за допомогою яких державний виконавець обґрунтовує подання, суд зазначає наступне.

Повноваження суду щодо вирішення питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України визначені положеннями статті 441 Цивільного процесуального кодексу України, які передбачають, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Відповідно до пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404 VІІ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, а також визначення випадів тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та встановлення порядку розв`язання спорів у цій сфері регулюється нормами Закону України від 21 січня 1994 року № 3857 ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Вказаним Законом встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон.

Так, згідно частини 1 статті 1 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857 ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 6 зазначеного вище Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

З аналізу вищенаведених положень законодавства слід дійти висновку, що підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на фізичну особу судовим рішенням, а винна поведінка особи боржника, яка полягає в ухиленні останнього від виконання таких зобов`язань.

Таким чином, законодавством України передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених статтею 19 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404 VІІ «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб тощо.

Проте особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до приписів частини 2 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України наявність умислу та обставин, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

При цьому особливістю даної категорії справи є та обставина, що питання щодо обмежень у праві виїзду боржника за межі України вирішується без участі боржника, за участю державного (приватного) виконавця, який звертається з поданням, та на підставі тих доказів (матеріалів виконавчого провадження), які підтверджують обґрунтованість зазначених у поданні вимог.

Слід також звернути увагу, що згідно статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» кожен є вільним залишати будь яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються також положеннями статті 313 Цивільного кодексу України відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Аналізуючи наведені вище норми права у їх сукупності, слід дійти висновку, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Сам по собі факт наявності заборгованості не є тотожним поняттю «ухилення від виконання зобов`язань, покладених відповідним рішенням», відсутність якого унеможливлює застосування обмежень у реалізації громадянином права свободи пересування, вільного вибору місця проживання, права вільно залишати територію України, які гарантовані статтею 33 Конституції України.

Окрім іншого, фактично звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника коли державним виконавцем виконані вже всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження конституційного права громадянина.

Натомість, у поданні державним виконавцем не обґрунтовано, в чому саме полягає крайня необхідність, в розумінні статті 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування обмеження виїзду боржника за кордон, і яким чином це сприятиме погашенню ОСОБА_1 існуючого боргу.

Надані державним виконавцем до подання матеріали не свідчать про наявність підстав для його задоволення. Розмір суми заборгованості також не свідчить про ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язання, а обмеження у праві виїзду за межі України зможе забезпечити ефективне виконання такого зобов`язання.

До того ж, згідно відповідей Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області та Державної прикордонної служби України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обліками ГУДМС України в Харківській області та системами ЄІАС УМП не значиться, відомостей щодо перетин державного кордону останнім також не має.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу сторони заявника на те, що до даного подання взагалі не долучено докази на підтвердження направлення боржнику документів, прийнятих державним виконавцем в ході виконання судового рішення та доказів їх отримання боржником, або не отримання із зазначенням причин.

Крім того, державним виконавцем не надано даних щодо здійснення будь яких інших виконавчих дій, окрім як направлення запитів до державних органів з метою виявлення доходів та майна боржника, а відтак переконливі докази на підтвердження саме свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення, автором подання не наведені, та судом не встановлені.

Наведені державним виконавцем обставини у сукупності об`єктивно не свідчать про факт ухилення боржника від виконання рішення суду, що є підставою для відмови у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання останнім зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями.

Враховуючи вище наведене та керуючись статтею 2 Протоколу № 4 доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод , статтею 33 Конституції України, статтями 12, 13, 76, 81, частиною 2 статті 247, статтями 259 261, 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні поданнядержавного виконавця Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) Замлєлої Ю. О. про обмеження в праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

Відповідно до пункту 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України процесуальний строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя: Т. М. Трояновська