Справа № 444/1956/19
Провадження № 2/444/148/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Мікула В. Є.

секретар судового засідання Сагаль Д.А.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 3-тя особа : Надичівська сільська рада Жовківського району про виселення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення.

Свої позовні вимоги, мотивує тим, що 19.03.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 .

На підставі даного договору Позивач являється власником житлового будинку.В даному будинку зареєстрований та проживає ОСОБА_2 разом з своєю дружиною ОСОБА_3 , яка в будинку не зареєстрована, що стверджується актом від 01.07.2019 року.Відповідачі жодного разу не сплачували за комунальні послуги, відповідач ОСОБА_2 зловживає алкоголем, систематично вчиняє скандали, навіть бійки. Його дружина- відповідач ОСОБА_3 постійно провокує конфлікти, не прибирає у будинку. Син Позивача панічно боїться їздити в с.Гребінці, оскільки боїться дядька, через це у нього розвинулося неврологічне захворювання, що стверджується відповідними медичними документами.

В даному будинку зареєстрована та проживає ОСОБА_4 , яка є матір`ю Позивача.Відповідач постійно з нею конфліктує та не дає їм спокійно жити. ОСОБА_2 та його дружина навмисно руйнують будинок не дотримуються будь-яких правил добросусідства. ОСОБА_2 умисно все подвір`я закидав непотрібом, посеред подвір`я поставив несправний автомобіль. Всі господарські будівлі захаращені сміттям, металобрутом, який накидали Відповідачі.

Позивач разом з дорослими дітьми проживають в м.Львові в двох кімнатній квартирі і мають намір з чоловіком і неповнолітнім сином проживати у с.Гребінці у власному будинку, але не мають можливості провести добудову до будинку та створити належні умови для проживання, оскільки Відповідачі не звільняють його.

Позивач неодноразово попереджала Відповідачів про те, щоб звільнили будинок і господарські будівлі для того, щоб розпочати ремонтні роботи. Однак Відповідачі займають більшу частину будинку не дозволяють в будинку встановити ванну і унітаз, одну з кімнат відповідачі постійно закривають на ключ.

Практично кожний візит до згаданого будинку закінчується викликом працівників поліції.

Проживання спільно з Відповідачами, є загрозою для життя та здоров`я Позивачки та членів її сім`ї.

Просить задоволити позов.

Позивач ОСОБА_1 та її представник-адвокат Панюра Н.Ф. в судове засідання не з`явились, однак подали на адресу суду заяву в якій просили справу розглядати у їх відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися.Однак, Відповідач ОСОБА_2 подав на адресу суду заяву в якій просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги про виселення визнав.

Третьою особою Надичівською сільською радою надіслано до суду лист про розгляд справи у відсутності їх представника.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 належить задоволити, з наступних підстав.

19.03.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 .

На підставі даного договору Позивач являється власником житлового будинку.

Відповідно до довідки Надичівської сільської ради від 06.08.18р. № 1216 в даному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 та проживає в даному будинку разом з своєю дружиною відповідачем ОСОБА_3 , яка в будинку не зареєстрована, що стверджується актом від 01.07.2019 року.

В позовній заяві позивач стверджується, що ОСОБА_2 та його дружина жодного разу не сплачували за комунальні послуги. ОСОБА_2 зловживає алкоголем, систематично вчиняє скандали, навіть бійки, його дружина постійно провокує конфлікти. Коли Позивач приїжджає до свого будинку ОСОБА_2 постійно їй погрожує.В даному будинку зареєстрована та проживає мати Позивача, ОСОБА_4 . Відповідач постійно з нею конфліктує не дає їм спокійно жити. ОСОБА_2 та його дружина навмисно руйнують будинок не дотримуються будь-яких правил добросусідства. ОСОБА_2 умисно все подвір`я закидав непотрібом, посеред подвір`я поставив несправний автомобіль. Всі господарські будівлі захаращені сміттям, металобрутом, який накидала Відповідачі. Дані обставини Позивач стверджує фототаблицями в матеріалах справи.

Позивач разом з дорослими дітьми проживає в м.Львові в двох кімнатній квартирі і має намір з чоловіком і неповнолітнім сином проживати у с.Гребінці у власному будинку, але не має можливості провести добудову до будинку та створити належні умови для проживання, оскільки Відповідачі не звільняють його.

Позивач неодноразово попереджала Відповідачів про те, щоб звільнили будинок і господарські будівлі для того, щоб розпочати ремонтні роботи.

Практично кожний візит до згаданого будинку закінчується викликом працівників поліції.

З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач ОСОБА_2 заперечує факт скандалів та приїзду працівників поліції з будь-яких причин, а тим більше з питань порушення правил співжиття. Крім цього зазначив, що сплачує комунальні послуги і зобов"язався представити суду квитанції до початку розгляду справи по суті. З приводу акту складеного депутатами Надичівської сільської ради від 01.07.2019р. вказав, що інформація викладена у ньому відповідає дійсності тільки в тій частині, що його дружина проживає в будинку без реєстрації.

Судом враховано, що відповідачем ОСОБА_2 не пред"ялено суду жодних доказів на підтвердження викладеного у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

Таким чином, Відповідачі своїми протиправними діями порушують право Позивача на вільне користування приватною власністю.

Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України.

У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Дана норма права практично дублюється нормою ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку.

Члени сім`ї власника будинку зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно зі ст. 64 ЖК України до членів сім`ї належать інший з подружжя, їх діти і батьки.

Таким чином, єдиною можливістю відновити порушене конституційне право Позивача на вільне користування своєю власністю (ст. 41 Конституції України) є покладення на Відповідачів обов`язку усунути перешкоди в користуванні майном та примушення їх звільнити зайняте приміщення.

Порядок та умови зняття з реєстрації місця проживання визначені у ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п.26 Правил реєстрації місця проживання (Постанова КМУ №207 від 02.03.2016 р.), якою безпосередньо передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви особи або її представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 23, 141, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_2 з житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 без надання йому іншого житлового приміщення.

Виселити ОСОБА_3 з житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 без надання їй іншого житлового приміщення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК.

Суддя: Мікула В. Є.