Провадження № 2/537/911/2020
Справа № 537/3201/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.11.2020 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді - Хіневич В.І., за участю секретаря Гавриш А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , згідно якої просив суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, що сягаються з нього на користь ОСОБА_3 , на підставі заочного рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.01.2016 року, на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набуття рішення законної сили.

В обґрунтування позову вказав, що 05 серпня 2011 року між ним та ОСОБА_2 , було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області від 11 березня 2013 року, актовий запис №235. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.02.2016 року шлюб зареєстрований між ними 05 серпня 2011 року розірвано. Місце проживання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено з матір`ю - ОСОБА_5 . Після розірвання шлюбу, прізвище позивача визначено, як ОСОБА_6 . Рішення суду набрало законної сили 16.02.2016 року. Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.01.2016 року, яке набрало законної сили 12.02.2016 року, позов ОСОБА_7 задоволено та стягнуто з нього - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_7 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13.01.2016 року.

05 вересня 2020 року він, ОСОБА_1 , уклав шлюб із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Від шлюбу з ОСОБА_8 (яка після укладення шлюбу взяла його прізвище - ОСОБА_9 ) має сина - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 07 липня 2020 року, актовий запис №794.

Починаючи з 13.01.2016 року він регулярно сплачував аліменти, оскільки дбав про належне матеріальне забезпечення своєї доньки. Проте, з народженням другої дитини у новому шлюбі, яка також потребує належного матеріального забезпечення, подальша сплата ним аліментів у повному розмірі є неможливою. Крім того, у нього на утриманні також знаходиться його мати, ОСОБА_11 , 1962 року народження, яка є інвалідом 2 -ї групи (інвалід дитинства), батько, ОСОБА_12 , давно помер. Тому, окрім нього у матері немає кому допомагати, як фінансово, так і фізично. З 02.10.2009 року він працює на ПрАТ «Кременчуцький завод техвуглецю» бригадиром, має стабільну заробітну плату, проте її не вистачає на утримання сім`ї та двох дітей і матері - інваліда.

30.09.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

22.10.2020 року від відповідача надійшов відзив згідно якого остання прохала відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю, так як з позовною заявою не згодна та вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не піддягають задоволенню з наступних підстав. В позовній заяві позивач просить зменшити розмір аліментів, адже в нього на утриманні перебуває його мати, ОСОБА_11 , 1962 р.н., інвалід II групи з дитинства. В додатках до позовної заяви міститься копія довідки про інвалідність, однак позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження факту перебування ОСОБА_11 , саме на його утриманні (чеки, квитанції, інші відомості про те, що позивач матеріально утримує свою матір), що позивач проживає разом з матір`ю (так як в матеріалах справи відсутні дані про її фактичне місце проживання) що веде спільне домогосподарство. Тобто, відсутній факт спільного проживання позивача з матір`ю та відсутні відомості, що ОСОБА_11 знаходиться на утриманні позивача. Не надано документів, які б свідчили про наявність/відсутність у ОСОБА_11 ще дітей. Вважає, що ОСОБА_1 ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, та прикривається інвалідністю матері, для того щоб зменшити розмір аліментів на дитину. В рішенні суду від 26.01.2016 року у справі №537/310/16-ц встановлено, що на утримання доньки ОСОБА_4 , її батько, ОСОБА_1 в добровільному порядку не надавав достатньої допомоги, не допомагав ні матеріально, ні морально і донька перебувала на повному утриманні матері. Тобто, ще з січня 2016 року, ОСОБА_1 ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо матеріального забезпечення своєї дитини.

Відповідно до норм ст. 128 КЗпП України, при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей - розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Аналогічна норма міститься і в ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, враховуючи всі вищезазначені факти та керуючись ст. 128 КЗпП України, у позивача маються всі можливості для сплати аліментів на доньку у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), при цьому розмір відрахувань із заробітної плати не буде перевищувати сімдесяти відсотків, а вказаний розмір аліментів відповідає нормам чинного законодавства.

Позивач - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, згідно якої прохав розглянути подану позовну заяву без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів та підстав у ній наведених, посилаючись на надані суду докази прохав позов задовольнити в повному обсязі. Зазначивши, що відповідач не звернула увагу, що підставою для зменшення розміру аліментів є підстави, передбачені ч.1 ст. 182 СК України, а саме : наявність інших дітей - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та відповідно має на утриманні свою дружину - ОСОБА_13 , яка перебуває у декретній відпустці по догляду за малолітньою дитиною. Дані обставини і є підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача ОСОБА_3 , на підставі заочного рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.01.2016 року, на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу).

Відповідач - ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_14 в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, де вказано що позовні вимоги не визнають та прохають відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Враховуючи неявку учасників справи та наявність клопотань про розгляд справи за їх відсутності, суд вирішив провести розгляд справи за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та на підставі ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень приходить до наступного.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 та відповідач - ОСОБА_2 , зареєстрували шлюбі 05 серпня 2011 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області (актовий запис 561).

Під час шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області серії НОМЕР_1 , від 11 березня 2013 року, актовий запис №235.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.02.2016 року, шлюб зареєстрований між сторонами 05 серпня 2011 року розірвано. Місце проживання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено з матір`ю - ОСОБА_5 . Після розірвання шлюбу, прізвище позивача визначено, як ОСОБА_6 . Рішення суду набрало законної сили 16.02.2016 року.

Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.01.2016 року, яке набрало законної сили 12.02.2016 року, позов ОСОБА_7 задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_7 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13.01.2016 року.

05 вересня 2020 року позивач - ОСОБА_1 , уклав шлюб із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , від 05.09.2020 року, виданим Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №608.

До реєстрації шлюбу позивача - ОСОБА_1 з ОСОБА_8 (яка після укладення шлюбу взяла прізвище - ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 у них народився син - ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), серії НОМЕР_3 від 07.07.2020 року, актовий запис №794.

Позивач працює на ПрАТ «Кременчуцький завод техвуглецю» та сплачує аліменти, шляхом відрахування з заробітної плати. Згідно наданої довідки від 15.09.2020 року №156, з березня 2020 року по серпень 2020 року йому нараховано 146 247,02 грн. заробітної плати з яких податок з доходу 26 324,47 грн., військовий збір 2 193,71 грн. та сплачено аліментів 29 432,21 грн.

Згідно підрахунку даних, вказаних у довідці вбачається, що після всіх відрахувань в тому числі і аліментів, в середньому на місяць до сплати позивач отримував 14 716,10 грн., а середній розмір суми сплати аліментів становив 4905,37 грн.

Судом також встановлено, що позивач має матір - ОСОБА_11 , 1962 року народження, яка є інвалідом 2-ї групи безстроково, інвалід дитинства, що підтверджується довідкою виданою на підставі акту №158 МСЕК від 26.05.1992 року.

Згідно зі статтею 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ч.1 ст. 75 Сімейного Кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Положеннями ст. 84 Сімейного кодексу України передбачено право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини, зокрема, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Згідно положень ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Вирішуючи заявлені вимоги, суд враховує, що відповідач має обов`язок по утриманню своїх дітей - дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також дружини ОСОБА_13 , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною з років.

Однак, доводи позивача, що його матір - ОСОБА_11 , 1962 року народження, яка є інвалідом 2-ї групи безстроково, дійсно наразі перебуває у нього на утриманні не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи будь-яких доказів того.

Також, суд звертає увагу, що мати позивача отримує пенсію у зв`язку з інвалідністю, що не спростовано позивачем і відповідно має матеріальну можливість себе утримувати.

Відповідно до положень ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п.23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч.1, ч.2 ст. 183 СК України).

Судом встановлено, що розмір заробітної плати позивача за останні пів року в середньому становив 14 716,10 грн., а середній розмір суми сплати аліментів становив 4905,37 грн.

Вказане дає підстави дійти до висновку що заробітна плати дозволяє позивачу сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини, при цьому значно не погіршує його матеріальне становище.

Сума яка залишається (3/4 частини заробітку) після всіх відрахувань в тому числі і аліментів, розподіляється на сім`ю з трьох осіб: позивача його дружину та сина. Відповідно наразі витрати на утримання кожного члена нової родини позивача та доньки від попереднього шлюбу позивача є рівними, так як на кожного припадає по 1/4 частині заробітку позивача.

При цьому, суд зазначає, що позивач має однаковий обов`язок по утриманню до досягнення повноліття обох своїх дітей.

І в даному випадку зменшення розміру сплати позивачем аліментів на утримання доньки призведе до збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, та призведе до порушення прав дитини яка недоотримає матеріального забезпечення.

Відомостей щодо стану здоров`я позивача та і до суду не подано. Відомостей про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів також не надано.

Позивач вказує, що він працює на ПрАТ «Кременчуцький завод техвуглецю» з 02.10.2009 року та має стабільну заробітну плату, що свідчить що матеріальне становище у позивача стабільне та не погіршилося.

Зміна сімейного стану та народження другої дитини у позивача, самі по собі не є безумовними підставами для зміни розміру аліментів.

Аналогічна позиція мається у постанові Верховного Суду у справі №565/2071/19 від 16.09.2020 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Тож, беручи до уваги вік дитини, розмір витрат на її утримання, навчання, належний розвиток, матеріальний стан платника аліментів, наявність у нього на утриманні другої дитини та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3 років, суд вважає, що розмір раніше стягуваних аліментів наразі є вірним, так як даний розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та забезпечує рівний баланс в утриманні позивачем обох дітей, так як зменшення розміру аліментів призведе до порушення прав доньки позивача та суперечитиме її інтересам.

Тож, враховуючи всі встановлені обставини справи та найкращі інтереси для дитини суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи наявне клопотання позивача про залишення на ньому , суд вважає за можливе залишити судові витрати у вигляді судового збору на позивачеві.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України ст. ст. 104, 105, 110, 112,113, 114, 115, 160, 150, 180, 182, 183, 184, 192 СК України, -

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.І. Хіневич