Номер провадження 2/754/2973/20
РІШЕННЯ

Іменем України

27 травня 2020 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді: Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання - Чехун Ю.В.

за участі позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, суд, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, передбаченим ч.1 ст.286 КК України та просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 45 126,95 грн. та на відшкодування моральної шкоди 200 000 грн. А також, просив суд стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати по сплаті судового збору за подання даного позову до суду.

В обґрунтування підстав звернення до суду з даним позовом позивач вказує, що вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 16.05.2018 року відповідача визнано винним за ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 1 року обмеження волі без позбавлення права керуванням транспортним засобом. Зазначеним вироком, що набрав чинності встановлено, що 27.07.2017 року відповідач ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Героїв Оборони в м. Києві, допустив порушення п.п. 2.3. (б), 10.1, 10.4 ПДР України та допустив зіткнення з мотоциклом «Сузукі» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1 . В результаті даної дорожньо - транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а саме: садна лівого передпліччя, відкрита травма лівої стопи у вигляді перелому та часткової ампутації кісткової тканини дистальної фаланги, перелому проксимальної фаланги 1-го пальця зі зміщенням уламків, перелому та часткової ампутації 2-го пальця лівої стопи, поширеної рани тилу та підошовної поверхні стопи, садна лівої стопи. Таким чином, протиправними діями відповідача, які полягали у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, позивачу була заподіяна майнова та моральна шкода.

Позивач вважає, що моральна шкода, яка була йому заподіяна діями відповідача полягає у фізичному болі та стражданнях, які він зазнав у зв`язку із численними тілесними ушкодженнями середньої тяжкості, незворотною втратою пальців ніг, тривалим та болісним лікуванням, тривалою та стійкою втратою працездатності, об`єктивною неможливістю повного видужання та відновлення стану здоров`я і усталеного способу життя, яке було в нього до даної події, у душевних стражданнях.

Через біль в області рани він звертався до лікаря та з 22.08.2017 року по 14.11.2017 рік перебував на спостереженні у хірурга, що потягнуло як фінансові затрати так і фізичні страждання, які супроводжувалися болем. У зв`язку з неможливістю протезування (відсутня практика в Україні) його стопа поступово деформується, приносячи біль та страждання, даний процес зупинити неможливо. Відповідно до рекомендацій лікаря, йому (позивачу) рекомендовано ортопедичне взуття, він вимушений міняти своє усталене життя та підлаштовуватися під товари, які йому необхідні, а тому ним оцінюється розмір моральної шкоди, яку він просить стягнути на його користь з відповідача, в сумі 200 000 гривень.

Щодо матеріальної шкоди, то позивач висуває її розмір в сумі 45 126 грн. 95 коп. В обґрунтування даної суми позивач враховує калькуляцію послуг наданої ТОВ «Медичний центр «Добробут - поліклініка» станом на 19.07.2019 року, йому необхідно пройти курс лікування з усунення больових моментів та виконання операції з видалення частини фаланги на загальну вартість 42 260,00 грн., без урахування вартості виробу. Крім зазначеного, ним вже понесено матеріальну шкоду, яка була нанесена протиправними діями відповідача та яка полягає у витратах на лікування в розмірі 2866,95 грн.

Отже, з урахуванням викладеного, позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2019 року головуючим суддею по розгляду даної справи визначено суддю Панченко О.М. (а.с. 32).

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 15.11.2019 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 34).

Відповідач, у визначений судом строк, подав до суду відзив на позов в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Зазначив, що після винесення вироку та набрання ним законної сили, ним (відповідачем) 26.06.2018 року було перераховано на платіжну картку позивача ОСОБА_1 грошові кошти двома платежами, перший платіж на суму 14 000 гривень та другий платіж на суму 8 000 гривень, загальна сума перерахованих коштів склала 22 000 гривень. Дана грошова сума була визначена особисто позивачем. Позивачем вказується щодо понесення витрат на лікування в розмірі 2 866, 95 грн., при цьому ним ( ОСОБА_3 ) було сплачено позивачу 22 000 грн. Щодо заявленої позивачем позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000 гривень, то відповідач вважає, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували ступінь вказаних позивачем моральних страждань. А тому, з урахуванням викладеного просить відмовити позивачу в задоволенні заявлених ним позовних вимог, в повному обсязі (а.с. 39-49).

Протокольною ухвалою суду від 29.01.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено слухання справи до судового розгляду по суті (а.с. 55).

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з обставин викладених в позові та просили суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просили суд в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши вступне слово учасників справи та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 16.05.2018 року відповідача по справі - ОСОБА_3 визнано винним за ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі без позбавлення права керувати транспортним засобом (а.с. 7-10).

Зазначеним вироком, що набрав чинності встановлено, що ОСОБА_3 (відповідач у справі) 27.07.2017 року, приблизно о 08 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по сухому, чистому, асфальтобетонному дорожньому покриттю проїжджої частини вул. Героїв Оборони, зі сторони вул . Г. Родимцева у напрямку вул. П. Потєхіна у м. Києві, будучи неуважним та неправильно зреагувавши на зміну дорожньої обстановки, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, здійснив поворот ліворуч, виїхавши на смугу зустрічного руху, при цьому не надав дорогу зустрічному транспортному засобу мотоциклу «Suzuki» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 (позивач по справі).

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла марки «Suzuki» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №1282/Е від 04.10.2017 року на момент звернення за медичною допомогою мали місце: садна лівого передпліччя; відкрита травма лівої стопи у вигляді перелому та часткової ампутації кісткової тканини дистальної фаланги, перелому проксимальної фаланги 1-го пальця зі зміщенням уламків, перелому та часткової ампутації 2-го пальця лівої стопи, поширеної рани тилу та підошовної поверхні стопи в проекції вказаних пальців, садна лівої стопи.

Вказана відкрита травма лівої стопи за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, як таке, що призвело до стійкої втрати загальної працездатності менш ніж на 1/3, згідно п. п. 2.2.1г, 2.2.3 «Правил».

У зазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_1 визнано потерпілим.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, відповідно до ст.82 ЦПК України вина у вищевказаному ДТП водія ОСОБА_3 доказуванню не підлягає, оскільки встановлена вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 16.05.2018 року.

Згідно зі ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частина 4 ст. 55 Конституції України гарантує право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог ст.76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається із письмових матеріалів справи, внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 та допущення ним зіткнення з мотоциклом марки «Suzuki» д.н.з. НОМЕР_2 , водій останнього перебував на лікуванні у Київській міській клінічній лікарні №7 відділення політравми в період з 27.07.2017 по 16.08.2017 з діагнозом розчавлення передніх відділів лівої стопи (а.с. 11).

Відповідно до записів, здійснених в медичній карті амбулаторного хворого - ОСОБА_1 , останній в період з 22.08.2017 року по 14.11.2017 рік звертався до лікаря - хірурга зі скаргами на біль в області рани лівої стопи, порушення функцій опори ходи на ліву нижню кінцівку (а.с. 12-20).

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.

Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків.

Враховуючи обставини, при яких позивачу була завдана шкода, глибину, тяжкість його моральних страждань, зміну звичайного способу життя, та враховуючи те, що після ДТП позивач позбавлений можливості активного способу життя, яке в нього було до даної дорожньо - транспортної пригоди, втратою пальців ніг, а також, виходячи з матеріального стану відповідача та засад розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування завданої моральної шкоди суму в розмірі 70 000 гривень.

Стосовно заявлених вимог позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даної частини позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 17.10.2019 року по справі № 300/193/17, колегією суддів вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналізуючи вказану вище правову позицію, а також норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що беззаперечно у відповідача є обов`язкове зобов`язання як завдавача шкоди джерелом підвищеної небезпеки перед позивачем, на відшкодування матеріальної шкоди. Однак, як вбачається з матеріалів справи, та не було спростовано стороною позивача в судовому засіданні, відповідачем в добровільному порядку було перераховано на картковий рахунок позивача суму коштів в ромірі 22 000 гривень двома платежами (14 000 гривень та 8 000 гривень). На підтвердження даної обставини в матеріалах справи містяться фіскальні чеки перерахування коштів від 26.06.2018 року (а.с. 41). Вказані обставини дають підстави вважати, що відповідачем понесено фінансові витрати у відшкодування матеріальної шкоди на користь позивача, яку останнім було здійснено під час проходження лікування. Крім того, відповідачем в добровільному порядку також було сплачено кошти за стаціонарне лікування позивача в Київській міській клінічній лікарні №17 в розмірі 19 404,90 грн. (а.с. 44).

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми коштів в розмірі 2866,95 грн., в рахунок витрат, які були понесені позивачем через лікування, то матеріали справи не місять доказів на підтвердження понесення даних витрат позивачем. Наявні в матеріалах справи копії фіскальних чеків судом до уваги не приймаються та останні не можуть слугувати як доказ у справі, оскільки вони є нечитабельні та стороною позивача не надано суду оригіналів даних чеків для їх огляду в судовому засіданні.

Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача суму матеріальної шкоди в розмірі 42 260,00 грн., яка визначена відповідно до калькуляції послуг передопераційної підготовки та на оперативне втручання, стаціонарне лікування позивача ОСОБА_1 , видана 19.07.2019 року ТОВ "Медичний центр "Добробут-поліклініка", то суд вважає, що дана вимога також не підлягає задоволенню з підстав того, що дані витрати позивачем ще не було понесено, а останньому видано лише калькуляцію на такі послуги. Крім того, позивач просить стягнути такі витрати на свою користь, а не на розрахунковий рахунок лікарні, яка такі послуги буде надавати позивачу. Тому, у зв`язку з відсутністю документально підтверджених понесених позивачем витрат в розмірі 42 260,00 грн., відсутні підстави для задоволення даної позовної вимоги.

Так, судом встановлено, що відповідачем відшкодовано позивачу саме матеріальну шкоду в розмірі 22 000 гривень, що не було спростовано позивачем під час розгляду справи в суді. Проте належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 відшкодовувалася позивачу саме моральна шкода заподіяна внаслідок ДТП суду не надано.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 768, 40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. ст.16, 23, 1167, 1187 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 70 000.00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 768.40 грн. в рахунок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: