КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року

м. Київ

справа №367/8793/19

провадження №22-ц/824/7749/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Музичко С.Г.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 19 березня 2020 року /суддя Карабаза Н.Ф./

у справі за заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.

Також до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Семенюти О.Ю. про забезпечення позову, в якій він просить заборонити ОСОБА_4 та/або ОСОБА_5 та/або ОСОБА_6 вчиняти будь-які дії щодо майнових прав, які є предметом будь-якого з наступних правочинів: Договір купівлі-продажу майнових прав № Г.П.-б.2-п.1-50 від 13.07.2016 року; Додаткова угода № 1-2019 від 26.04.2019 року до Договору купівлі-продажу майнових прав № Г.П.-б.2-п.1-50 від 13 липня 2016 року; Договір купівлі-продажу майнових прав № Г.П.-б.2-п.1-1055 від 09 березня 2019 року; заборонити суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав на майно та їх обтяжень», в тому числі нотаріусам, проведення будь-яких реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно об`єктів нерухомості: квартири АДРЕСА_1 ; нежитлового приміщення № 1055 в цоколі під`їзду № 1 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 березня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено. /а.с. 152/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу суду скасувати, заяву про забезпечення позову задовольнити.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що предметом позову є визнання спільною сумісною власністю та поділ прав покупця на майнові права щодо квартири та нежитлового приміщення. Вказував, що ніщо не заважає відповідачу розпорядитись майновими правами на квартиру, самостійно прийняти цей об`єкт у власність та відчужити його, позбавивши позивача майнових прав, оскільки оригінали догорів знаходяться у відповідача. Отже, для позивача може скластись негативна для реалізації його прав ситуація, коли він не зможе розпорядитись такими правами на власний вибір.

ОСОБА_4 направлено відзив на апеляційну скаргу я кому він посилається на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Вказував на те, що позивачем заявляється спосіб забезпечення позову, який не відповідає змісту поняття забезпечення позову і фактично є перешкодою в реалізації прав не тільки відповідачем а й самим позивачем, перешкоджає трансформації та оформленню майнових прав у право власності.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, яка з`явилась у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню в частині вимог заборони ОСОБА_4 вчиняти дії, на підставі наступного.

Відмовляючи у забезпеченні позову, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 149 ЦПК України про те, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; ч. 1 ст. 150 ЦПК України якою передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Водночас, суд першої інстанції вказує, що забезпечення позову у способи, вказані у заяві заявника, є неспівмірними із заявленими позовними вимогами та не відповідають вимогам закону, а тому, дійшов висновку, що слід відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вимог заяви щодо третіх осіб та заборонити суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав на майно та їх обтяжень», в тому числі нотаріусам, проведення будь-яких реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно об`єктів нерухомості: квартири АДРЕСА_1 ; нежитлового приміщення № 1055 в цоколі під`їзду № 1 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, колегія суддів вказує на те, що доводи апеляційної скарги, про можливе позбавлення майнових прав позивача, заслуговують на увагу суду як такі, що відповідають меті забезпечення позову.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 149 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Предметом позовних вимог, зокрема є визнання спільною сумісною власністю та поділ прав покупця майнових прав.

Іншого, ефективного заходу забезпечення позову, з огляду на природу майнових прав, задля уникнення оформлення права власності та утруднення в подальшому виконання рішення суду, не має.

З огляду на те, що договори купівлі-продажу майнових прав укладені відповідачем у справі, саме відповідач після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію може оформити право власності на спірне майно, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення заяви в частині, що стосується вимог до відповідача, з урахуванням відсутності у позивача вимог до третіх осіб та предмету позову - визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.

Таким чином, заява про забезпечення позову підлягає задоволенню шляхом заборони ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо майнових прав, які є предметом будь-якого з наступних правочинів: Договір купівлі-продажу майнових прав № Г.П.-б.2-п.1-50 від 13.07.2016 року; Додаткова угода № 1-2019 від 26.04.2019 року до Договору купівлі-продажу майнових прав № Г.П.-б.2-п.1-50 від 13 липня 2016 року; Договір купівлі-продажу майнових прав № Г.П.-б.2-п.1-1055 від 09 березня 2019 року.

В іншій частині, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 19 березня 2020 року - задовольнити частково.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 19 березня 2020 року - скасувати.

Заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо майнових прав, які є предметом будь-якого з наступних правочинів: Договір купівлі-продажу майнових прав № Г . П . -б.2-п.1-50 від 13.07.2016 року; Додаткова угода № 1-2019 від 26.04.2019 року до Договору купівлі-продажу майнових прав № Г . П . -б.2-п.1-50 від 13 липня 2016 року; Договір купівлі-продажу майнових прав № Г . П . -б.2-п.1-1055 від 09 березня 2019 року.

У задоволенні інших вимог заяви відмовити.

Стягувач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Гадяцьким РВ ГУДМС України в Полтавській області від 19.12.2001 р., зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 .

Боржник: ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Комунарським РВ УМС України в Запорізькій області від 06.08.1998 р., зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 .

Постанова є виконавчим документом.

Постанова суду підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення постанови до виконання становить 3 (три) роки.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: