Ухвала

02 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 274/5131/17

провадження № 61-14070ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, у якому просили визнати за кожною право власності на Ѕ частку фундаменту під житловий будинок загальною площею 61 кв. м, та на Ѕ частку господарських споруд, а саме - фундаменту під літню кухню, фундаменту під сарай, погріб з шийкою, колодязь, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2019 року залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 та будівлі, що знаходилися на ній, не увійшли до спадкової маси, яка залишилася після смерті ОСОБА_4 . Також апеляційним судом зазначено, що фундамент представляє собою складову частину будинку та не є окремою або самостійною річчю, а тому при відсутності наземної частини речі право власності на фундамент, навіть у порядку спадкування за заповітом, визнано судом бути не може.

22 вересня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подали до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Житомирського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року, у якій просили постанову апеляційного суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зокрема, вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.

У жовтні 2020 року на виконання ухвали Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подали уточнену касаційну скаргу на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року, у якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції апеляційної та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначають підставами касаційного оскарження порушення норм процесуального права та неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права. Особи, які подали касаційну скаргу, зазначають, що суд позбавив участі у судовому засіданні та отриманні правничої допомоги від адвоката. Апеляційний суд не надав належну оцінку наданим позивачами письмовим доказам.

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз уточненої касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судових рішень. Особи, які подали касаційну скаргу, не наводять передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без обґрунтування випадків (випадку), передбачених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження. Тому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат