ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3452/20 Справа № 201/5376/19 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, стягнення шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , в якому просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою шляхом вселення в спірну квартири, також просила зобов`язати відповідачів надати комплекти ключів від квартири та стягнути моральну шкоду.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що вона та її син відповідач ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1 ) і кожному з них належить по 1/2 частини квартири. Квартира складається з 3-х кімнат. У травні 2014 року відповідач ОСОБА_3 оселив у квартиру свою жінку ОСОБА_1 без згоди позивача, проти її волі переселивши її з 2-х сміжних кімнат у саму меншу кімнату квартири. З цього часу вони стали жити сумісно у квартирі, створюючи умови неможливі для сумісного проживання. 07 лютого 2019 року відповідачі не впустили позивача в квартиру, змінивши замки на вхідних дверях та перешкоджають позивачу проживанню в спірній квартирі, в квартиру не впускають. Позивачка зверталась до відповідачів із проханням надати можливість користуватися частиною своєї власності та надати дублікат ключів від спірної квартири, на що отримала від відповідачів відмову. За даним фактом позивачка зверталася до поліції. У зв`язку з цим позивачка і надалі змушена тимчасово проживати у лікарнях, територіальному центрі, у знайомих. Вона іншого житла не має. Враховуюче викладене просить задовольнити заявлені позовні вимоги.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2019 року частково задоволено заявлені позовні вимоги. Усуненео ОСОБА_2 перешкоди у користуванні власністю шляхом її вселення у квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 комплект ключів від вхідної двері квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 для виготовлення дублікатів.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 по 10 000 грн. (по десять тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди з кожного.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання надати позивачу комплект ключів від квартири та стягнення з відповідачів моральної шкоди скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позовних вимог в цій частині посилаючись на порушення норм матеріального права при ухвалені оскаржуваного рішення, оскільки судом не було враховано тих обставин, що позивач сама втратила ключі від квартири та за власним бажанням виїхала з неї для того щоб надати житло в оренду іншим особам.

ОСОБА_2 подала до суду відзив на апеляційну скаргу в якому посилається на необгрунтованість вимог скарги та просить суд залишити її без задоволення.

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України колегія суддів переглядає дану справу в апеляційному порядку в межах вимог апеляційної скарги, тобто в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання надати комплект ключів позивачу та стягнення моральної шкоди з відповідачів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 січня 1994 року в належить 1/2 частина 3-кімнатної квартири, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 . Відповідачу ОСОБА_3 також належить на праві власності 1/2 частини вказаної квартири.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі з 07 лютого 2019 року. Дані обставини не заперечуються сторонами, тому в силу ст.82 ЦПК України не потребують додаткового доказування.

За даним фактом ОСОБА_2 неодноразово зверталася до Соборного відділку поліції м. Дніпра 07 лютого 19 року, 12 лютого 19 року, 16 травня 2019 року з заявами про чинення їй перешкод в користуванні квартирою та у зв`язку із цим просила прийняти міри до відповідачів /а.с.47, 68/.

Також судом встановлено, що 07 лютого 2019 року ОСОБА_2 для того, щоб потрапити у квартиру, домовилась зі слюсарем, який повинен був вскрити замки на вхідній двері. Тільки після таких заходів позивач мала можливість потрапити до квартири, проте на наступний день 08 лютого 2019 року відповідачі не впустили її у квартиру. Дані обставини також не заперечуються сторонами.

Виходячи з наведених обставин судом першої інстанції встановлено обставини щодо здійснення відповідачами перешкод у користуванні позивачем своєю частиною квартири. За таких обставин суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги в частині усунення позивачу перешкод у користуванні квартирою шляхом її вселення в неї. Відповідачі в цій частині позов визнали та не заперечували проти його задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечує проти позовної вимоги щодо зобов`язання її надати позивачу комплект ключів. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що комплект ключів є особистою власністю відповідача та зобов`язання їх надати ОСОБА_2 є порушенням права власності відповідача, що закріплено законодавством України. Також посилається на те, що позивач сама втратила свій комплект ключів від спірної квартири та відповідач не повинна нести відповідальність за дії позивача.

Однак, вказані доводи колегія суддів не може прийняти до уваги виходячи з того, що ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позову в цій частині шляхом зобов`язання відповідача надати ОСОБА_2 комплект ключів від вхідної двері квартири для виготовлення дублікатів. Тобто, відповідача зобов`язано надати свій комплект ключів у тимчасове користування позивачу лише для виготовлення їх дублікату, оскільки позивач може потрапити у квартиру лише при наявності ключів від неї. Виходячи з того, що було задоволено позов у частині усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення в неї ОСОБА_2 , вимога щодо надання позивачу можливості виготовити ключі від квартири є такою що підлягає задоволенню. Крім того, під час розгляду даної справи у суді першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 втратила свій комплект ключів від квартири та не має можливості користуватися своєю частиною, як власник.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно вимоги про стягнення моральної шкоди на користь позивача колегія суддів приходить до висновку, що вони є обгрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктами 1 та 2 частини 2 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, яка в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим вона понесла і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Разом з цим, позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів спричинення відповідачами їй моральних страждань та перенесення душевних переживань. Також колегія суддів приймає до уваги те, що позивач сама втратила свій комплект ключів від квартири, у зв`язку з чим не могла потрапити до неї. Крім того, за власним бажанням залишила житлове приміщення для надання своєї частки квартири у оренду іншим особам. Дослідивши обставини по справі та надані сторонами пояснення колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки не підтверджуються належними доказами, тоді як обов`язок доказування спричинення моральної шкоди покладено на позивача.

Виходячи з викладеного заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідачів скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволені позовних вимог в цій частині. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2019 року в частині стягнення моральної шкоди скасувати.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення моральної шкоди відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров