Справа № 131/294/19
Провадження № 22-ц/801/599/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 рокуСправа № 131/294/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,

за участі секретаря судового засідання Кирилюк Л. М., представника особи, яка подала апеляційну скаргу, позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Роя В., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 13 січня 2020 року, ухвалене у приміщенні суду в м. Іллінці Вінницької області за головування судді Олексієнка О. Ю.,

В С Т А Н О В И В:

01 березня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват-Банк» ( далі - АТ КБ «ПриватБанк» ) звернулося в Іллінецький районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 109 565,55 гривень, посилаючись на наступні обставини. Відповідно до укладеного 08 травня 2009 року договору № б/н ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 8 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка згідно підпунктів 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку підтвердила свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і вона дає право банку у будь-який момент змінити ( зменшити або збільшити ) кредитний ліміт. Також ОСОБА_1 власним підписом у заяві підтвердила свою згоду про те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, викладеними на банківському сайті http://privatbank.ua/ terms/pages/70/, складають між нею і банком кредитний договір. При укладенні договору його сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, тобто укладений правочин є договором приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у встановленому Тарифами банку розмірі з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується підпунктом 5.5 Правил користування платіжною карткою. Ураховуючи передбачену підпунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг можливість односторонньої зміни банком Тарифів, інших невід`ємних частин договору, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальниці шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених у підпункті 4.9 Умов та правил надання банківських послуг, підпункту 5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до підпункту 6.3 згаданих Правил до обов`язків позичальниці відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені по них операції. Згідно з підпунктом 6.4 Умов та правил надання банківських послуг у разі незгоди із зміною Правил та/або Тарифів банку позичальниця вправі подати банку письмову заяву про розірвання цього договору, погасивши при цьому виниклу перед позичальником заборгованість. Свої зобов`язання за укладеним договором позивач виконав у повному обсязі, надав відповідачці кредит у встановленому договором розмірі. Однак ОСОБА_1 своєчасно не надавала банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами за умовами договору, порушивши таким чином власні зобов`язання за дійсним правочином. Станом на 18 лютого 2019 року у відповідачки склалася заборгованість у розмірі 109 565,55 гривень, що складається з: 7 064,55 гривень заборгованості за кредитом, 93 419,23 гривень заборгованості по процентах за користування кредитними коштами, 3 388,17 гривень заборгованості за пенею та комісією, 500,00 гривень - штраф у фіксованій частині, 5 193,60 гривні - штраф у процентній складовій. Вказану заборгованість банк просив суд стягнути на свою користь з відповідачки ОСОБА_1 ( а. с. 4-6 ).

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 13 січня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволений частково. З ОСОБА_1 стягнуто на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 08 травня 2009 року № б/н у розмірі 7 064,55 гривні, що становлять заборгованість за кредитом. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку судовий збір в сумі 297,76 гривень ( а.с. 56-59 ).

Не погоджуючись з ухваленим 13 січня 2020 року рішенням суду першої інстанції, представник Акціонерного товариства комерційного банку «Приват-Банк» Крилова О. Л. оскаржує його в апеляційному порядку, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмовлених позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову банку, в іншій частині рішення залишити без змін. Скаржниця вважає оскаржуване рішення суду в частині відмовлених позовних вимог ухваленим без повного, всебічного, об`єктивного дослідження усіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі, за невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права ( а. с. 61-109 ).

Наданою ухвалою апеляційного суду від 11 лютого 2020 року можливістю подати у письмовому вигляді відзив на апеляційну скаргу банку відповідачка та її представник не скористалися, в судове засідання 25 березня 2020 року вказані учасники повторно не з`явилися з невідомих причин, будь-яких заяв від них суду не надходило. Беручи до уваги належне, завчасне повідомлення в установленому порядку відповідачки про місце, день і час розгляду справи, про що свідчить додане до матеріалів справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, колегія суддів апеляційного суду згідно норм статті 372 ЦПК України ухвалила розглянути дану цивільну справу у відсутності боржниці ОСОБА_1

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представника позивача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не повністю відповідає указаним вимогам, у вказаній частині воно є помилковим, таким, що суперечить фактичним обставинам справи, не враховує усіх норм матеріального права, що регулюють наявні між сторонами у справі правовідносини, тому це рішення підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами у справі 08 травня 2009 договору № б/н та приєднання ОСОБА_1 до Умов та правил надання банківських послуг, інших стандартних умов договору приєднання, відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8 000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 308,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно інформації, викладеної у підписаній ОСОБА_1 заяві, вона підтвердила свою згоду про те, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, викладеними на банківському сайті http://privatbank.ua/ terms/pages/70/, складають між нею і банком кредитний договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася і погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які були їй надані для ознайомлення у письмовому вигляді.

Частково задовольняючи позов АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, керуючись нормами статей 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 619, 611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, зазначив, що банк надав достатньо доказів на підтвердження факту отримання відповідачкою кредитних коштів. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором, виписки по рахунку достеменно убачається, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, частково сплачувала заборгованість. Суд зауважив, що із заяви позичальниці від 08 травня 2009 року убачається невизначеність процентної ставки за користування кредитними коштами, відсутність умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки ( пені, штрафів ) за порушення зобов`язання, тому дійшов висновку про недоведеність вимог позову окрім самого власне кредиту у грошову вигляді. Суд виходив з того, що надані до справи витяги із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку не можна визнати належними доказами, оскільки вони сформовані та терплять зміни виключно за волевиявлення та дій лише однієї сторони правочину ( банку ), яка може вносити і вносить зміни в умови та правила споживчого кредитування на свій розсуд. Позивачем не надано суду доказів, що саме надана у матеріали справи редакція складових договору діяла на момент його укладення. З урахуванням вимоги закону щодо недопустимості грунтування доказування на припущеннях суд відмовив у позові банку про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами, заборгованості за пенею, штрафами.

Висновок суду про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення у певній частині відсотків та штрафу у процентній складовій є помилковим, суперечним нормам матеріального права, що регулюють таке питання.

Оскаржуючи судове рішення від 13 січня 2020 року у частині відмовлених позовних вимог, представник АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О. Л. наголошує на укладенні сторонами у справі договору приєднання. У день його укладення 08 травня 2009 року ОСОБА_1 підписала заяву про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» ( а. с. 12 ), де зазначені, зокрема, базова процентна ставка у 2,5% на місяць ( 30% річних ) на залишок заборгованості, розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошових зобов`язаннях. Про зазначені умови кредитування боржниця була обізнана належним чином, на що суд першої інстанції не звернув увагу. Активація відповідачкою кредитної картки, користування нею картковим рахунком свідчать про укладення сторонами у справі кредитного договору. З розрахунку заборгованості за договором від 05 травня 2009 року № б/н, банківської виписки за період з 01 січня 1999 року по 22 січня 2020 року, яка згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, має статус первинного документа, чітко убачається, що ОСОБА_1 користувалася кредитним коштами, знімала їх у банкоматах, частково погашала наявну заборгованість і продовжувала користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці. В обгрунтування доводів апеляційної скарги представник банку посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 28 березня 2019 року у справі № 428/2873/ 17, від 08 липня 2019 року у справі № 923/760/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 642/5533/15-ц, від 19 вересня 2019 року у справі № 127/7543/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц, від 23 грудня 2019 року у справі № 375/250/18, від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/ 17, заперечуючи підставність застосування судом першої інстанції у вирішенні цього спору правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Посилаючись на норми статей 549 - 551, 624, 1048, 1054 ЦК України, статтю 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» представник скаржника Крилова О. Л. просить в апеляційній скарзі останню задоволити, залишивши в іншій частині рішення суду першої інстанції без змін ( а. с. 61-80 ).

Колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги такими, що заслуговують на увагу, є обгрунтованими, достатніми для її задоволення у певній частині. Судом першої інстанції дійсно не дотримано порядку, встановленого для вирішення питання, що має місце, допущено однобічність, неповноту судового розгляду, порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині; у цій частині висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що при укладенні 08 травня 2009 року договору № б/н сторони у справі керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, згідно якої за Законом договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, Тарифи Банку, викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/ terms/pages/70/, згідно яких обслуговується ОСОБА_1 .

Предметом спору у цій цивільній справі є стягнення банком з відповідачки заборгованості за кредитним договором.

Статтею 3 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України визначається право кожної особи на звернення в порядку, встановленому законом, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні роз`яснення з посиланням на статті 55, 124 Конституції України викладені у частині другій постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю, повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003 наголошувалося, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.

Відповідно до норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормами параграфу 1 Глави 5 «Докази та доказування» ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності, достатності.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з вимогами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 599 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з положеннями статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання ). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такі самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 549 ЦК України визначено поняття неустойки ( штрафу, пені ), якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ураховуючи досягнення погодження між сторонами умов кредитного договору щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, відповідальності боржниці за порушення строків платежів по будь-якому із передбачених договором грошових зобов`язань більше ніж на 120 днів, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь банку процентів за користування кредитними коштами та штрафу у процентній складовій у наступних розмірах.

Станом на 10 травня 2016 року з урахуванням часткового погашення ОСОБА_1 наявної у неї заборгованості несплачені нею відсотки за ставкою 43,2% становили 2 815,01 гривень. Оскільки зміна процентної ставки на зазначену дату не відповідає приписам статті 1056-1 ЦК України, заборгованість відповідачки за процентами підлягає зменшенню пропорційно до ставки 30% річних, яка погоджена сторонами. Цей розрахунок є наступним: 2 815,01:43,2%х30%=1 954, 86 гривні заборгованості станом на 10 травня 2016 року, нарахованої за ставкою 30% річних. Крім цього з боржниці підлягає стягненню заборгованість за процентами за період з 10 травня 2016 року по 18 лютого 2019 року, що становить 1 014 днів. Вказана заборгованість підлягає нарахуванню виключно за погодженою сторонами договору ставкою у 30% річних з розрахунку 360 днів у році відповідно з довідкою про умови кредитування: 7 064,55 гривні (тіла кредиту)х30%: 360 х1 014 ( днів ) =5 969,54 гривень. Таким чином загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за процентами станом на 18 лютого 2019 року становить: 1 954,86+5 969,54-5,91 ( сплачена заборгованість по відсотках )=7 918,49 гривень.

Щодо стягнення штрафу у процентній складовій необхідно виходити з наступного розрахунку: 7 064,55 ( стягнутий судом першої інстанції борг по тілу кредиту )+7 918,49 ( заборгованість за процентами )х5%=749,15 гривень.

Зазначені суми на часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» підлягають безумовному стягненню з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни задоволити частково.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 13 січня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості скасувати в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості з процентів за користування кредитними коштами, штрафу у процентній складовій та розподілу судових витрат. У цій частині позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», , рах. № НОМЕР_2 ( для погашення заборгованості та судових витрат ), МФО № 305299, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. № 50, у погашення кредитної заборгованості станом на 18 лютого 2019 року за кредитним договором від 08 травня 2009 року № б/н 7 918,49 гривень ( сім тисяч дев'ятсот вісімнадцять гривень 49 коп. ), що складають заборгованість по процентах за користування кредитними коштами, 749,15 гривень (сімсот сорок дев`ять гривень 15 коп.) штрафу за порушення строків платежів по будь-якому з передбачених договором грошових зобов`язань більше ніж на 120 днів, а також 275,86 гривень ( двісті сімдесят п`ять гривень 86 коп. ) у відшкодування сплаченого судового збору при зверненні в суд, 413,78 гривень ( чотириста тринадцять гривень 78 коп.) у відшкодування судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 27 березня 2020 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. П. Рибчинський

Л. О. Голота