№201/4487/20
провадження 2/201/2200/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем - Храмцевич Т.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Феодосіївський» про відновлення становища, яке існувало до порушення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15 травня 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про відновлення становища, яке існувало до порушення, зобов`язання вчинити певні дії, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові посилається на те, що він є власником чотирьох об`єктів нерухомості в будинку АДРЕСА_1 , це квартира НОМЕР_2 , нежитлове приміщення на другому поверсі НОМЕР_3 воно ж офіс НОМЕР_3, і двох паркувальних місць для стоянки автомобіля НОМЕР_4 і НОМЕР_5. Таким чином, він стверджує, що є співвласником інших об`єктів будинку АДРЕСА_1, підсобних приміщень, маршів, площадок, вікон, вітражних вікон (блоків) та іншого. На другому поверсі будинку АДРЕСА_1 розташований офіс, нежитлове приміщення НОМЕР_1 , власником якого є відповідач ОСОБА_2 ..

Власники квартир, приміщень цього будинку об`єдналися і створили ОСББ «Феодосіївський» згідно Статуту від 12 квітня 2019 року, позивач і ОСОБА_2 є членами ОСББ «Федосіївський». Житловий будинок АДРЕСА_1 , окрім квартир, нежитлових приміщень (офісів), ще складається з коридорів, сходів, площадок, ліфтів, вікон (вітражів) на сходах, коридорах, та інших об`єктів, які є у спільній сумісній власності членів ОСББ «Феодосіївський», власників нерухомості.

В період часу з 06 по 10 листопада 2019 року, відповідачі з власної ініціативи, без отримання дозволу від загальних зборів ОСББ «Феодосіївський», тобто від інших співвласників, здійснили демонтаж алюмінієвого вікна, (назва відповідно до проектної документації «вітражний блок»), розташованого поруч з нежитловим приміщенням НОМЕР_1, розміром: ширина - 3.435 метра, висота - 2.350 метра, площа 8.01 метра квадратного, на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 . Віконний проріз заклали цеглою і встановили інше пластикове вікно з матовим, повністю непрозорим склом значно менших розмірів: ширина - 1.05 метра, висота - 1.38 метра.

Фактично ці роботи, на думку позивача, виконував відповідач ОСОБА_3 , з допомогою найнятих працівників. За отриманою від ОСОБА_3 усною інформацією, відповідач ОСОБА_2 в той час перебував за кордоном. Доказами виконання робіт - демонтаж вітражного блоку, забудова прорізу цеглою та встановлення пластикового вікна, є очевидці цих дій, ОСОБА_4 , працює керуючим в ОСББ «Федосіївський», має посадові обов`язки пов`язані з відповідальністю за технічний стан будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , є власником офісу НОМЕР_6, розташованого поруч з демонтованим вітражем.

Згідно копії плану з технічної документації будинку АДРЕСА_1 , частини другого поверху будинку АДРЕСА_1. », на плані офіс НОМЕР_1 позначено записом цифр «НОМЕР_1». окрім цього в лівій верхній стороні плану видно місце розташування офісу НОМЕР_3, його власності, який позначено записом «ОФІС 5» в прямокутнику, та є позначення офісу НОМЕР_6. На цьому плані в центральній правій його частині позначено вікно, (вітражний блок), вертикально написано «В-2», яке ним позначено лінією червоного кольору з правого боку. Вікно виходило на вулицю, під вікном був і є дах приміщення першого поверху будинку АДРЕСА_1 . Вікно, вітраж, розміщалося у двох приміщеннях, в загальному коридорі другого поверху та приблизно 1/4 його частина - в офісі НОМЕР_1 . Після перебудови, здійсненої відповідачами, непрозоре вікно розташоване в коридорі, а в офісі НОМЕР_1 на місці вікна розташовані балконні двері.

У зв`язку із заміною вікна на менше та непрозоре, через нього, як стверджує позивач, майже не надходить світла до коридору, який є в загальному користуванні членів ОСББ «Федосіївський».

ОСОБА_1 є співвласником, спільної сумісної власності розташованої в будинку АДРЕСА_1 в тому числі вітражного блоку «В-2» демонтованого відповідачами, в тому числі, без його згоди. Такими діями відповідачі порушили його право власності на спільну сумісну власність. Як співвласник вітражного блоку, він здійснив низку дій, направлених на захист своїх прав, а саме: під час демонтажу віконного блоку, і потім, в усній формі звертався до відповідача з проханням надати документи на підтвердження законності його дій на демонтаж віконного блоку, відповідач обіцяв надати, але по теперішній час не нічого надав; 05 грудня 2019 року звернувся до Соборного відділу поліції м. Дніпро отримав постанову про закриття кримінального провадження від 19 грудня 2019 року; 27 грудня 2019 року звернувся з заявою до Дніпропетровської міської ради про притягнення до адміністративної відповідальності осіб винних у демонтажі вітражного блоку в будинку АДРЕСА_1 . Отримав відповідь управління державного архітектурно- будівельного контролю в м. Дніпро від 27 січня 2020 року з пропозицією захищати права в суді. 24 лютого 2020 року звернувся з письмовою заявою до голови правління ОСББ «Феодосіївський» з пропозицією захисту порушених прав та їх поновленням, яку направив цінним листом з описом вкладеного. По теперішній час письмової відповіді не отримав. В усній формі голова ОСББ ОСОБА_6 сказала, що цим питанням вона займатися не буде.

Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення.

Таким чином, позивач вважає, що діями відповідачів порушено його право спільної сумісної власності на вітражний блок, демонтований відповідачами та просив зобов`язати відповідача ОСОБА_2 відновити становище, яке існувало до порушення його прав, шляхом демонтажу встановленого ними вікна та встановлення на тому ж місці, на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 , вітражкого блоку, позначеного в «Специфікації елементів заповнення віконних пройомів» маркою «В-2» розміром: ширина 3435 міліметра, висота 2350 міліметра, площею 8.01 метра квадратного та зобов`язати відповідача ОСОБА_3 відновити становище, яке існувало до порушення його прав, шляхом демонтажу встановленого ними вікна та встановлення на тому ж місці, на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 , вітражного блоку, позначеного в «Специфікації елементів заповнення віконних пройомів» маркою «В-2» розміром: ширина 3435 міліметра, висота 2350 міліметра, площею 8.01 метра квадратного, задовольнивши позов в повному обсязі.

Сторона відповідачів надала відзив на позовну заяву, де позов не визнали, не погодилися з викладеними в цьому позові обставинами, вважають позовні вимоги безпідставними та не доведеними і не заперечували проти розгляду справи за їх відсутності.

Представник ОСББ «Фоедосіївський» також не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суду не повідомив.

З`ясувавши думку сторін, третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником чотирьох об`єктів нерухомості в будинку АДРЕСА_1 , це квартира НОМЕР_2 , нежитлове приміщення на другому поверсі НОМЕР_3 воно ж офіс НОМЕР_3 , і двох паркувальних місць для стоянки автомобіля НОМЕР_4, НОМЕР_5, доказами на право власності є копія витягу від 12 квітня 2010 року по паркувальному місцю НОМЕР_5, копія витягу від 13 квітня 2010 року по паркувальному місцю НОМЕР_4, копія витягу від 13 квітня 2010 року про право власності на квартиру НОМЕР_2 , копія витягу від 10 червня 2010 року про право власності на нежитлове приміщення НОМЕР_3. Таким чином, як стверджує позивач, є співвласником інших об`єктів будинку

АДРЕСА_1, підсобних приміщень, маршів, площадок, вікон, вітражних вікон (блоків) та іншого. На другому поверсі будинку АДРЕСА_1 розташований офіс, нежитлове приміщення НОМЕР_1 , власником якого є відповідач, ОСОБА_2 згідно запису в нотаріально посвідченому Іпотечному договорі, укладеному в м. Дніпро 16 вересня 2019 року, зареєстрованому в реєстрі за № 3598/44 приватним нотаріусом Перфіловою Оленою Анатоліївною, між ОСОБА_2 , як іпотекодавцем, від імені якого діє ОСОБА_3 , та ОСОБА_7 , іпотекодержателем, де написано, що право власності підтверджене витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 серпня 2019 року № 178543572, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності № 32887708.

Власники квартир, приміщень цього будинку об`єдналися і створили ОСББ «Феодосіївський» згідно Статуту від 12 квітня 2019 року. В пункті 1 першого розділу Статуту написано: «Об`єднання співвласників багато квартирного будинку «Фоедосіївський» створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Отже позивач і ОСОБА_2 , як вважає позивач, є членами ОСББ «Федосіївський». Також доказом свого членства на теперішній час позивач вважає платіжне доручення № 1 від 13 січня 2020 року про сплату на рахунок ОСББ комунальних та експлуатаційних послуг за грудень 2019 року в сумі 4040.38 грн., та платіжне доручення НОМЕР_6 від 11 березня 2020 року про сплату на рахунок ОСББ комунальних та експлуатаційних послуг за лютий 2020 року, в сумі 3543.00грн.

Житловий будинок АДРЕСА_1 , окрім квартир, нежитлових приміщень (офісів), ще складається з коридорів, сходів, площадок, ліфтів, вікон (вітражів) на сходах, коридорах, та інших об`єктів, які є у спільній сумісній власності членів ОСББ «Феодосіївський», власників нерухомості.

В період часу з 06 по 10 листопада 2019 року, відповідачі, як стверджує позивач, з власної ініціативи, без отримання дозволу від загальних зборів ОСББ «Феодосіївський», тобто від інших співвласників, здійснили демонтаж алюмінієвого вікна, (назва відповідно до проектної документації «вітражний блок»), розташованого поруч з нежитловим приміщенням НОМЕР_1, розміром: ширина - 3.435 метра, висота - 2.350 метра, площа 8.01 метра квадратного, на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 . Віконний проріз заклали цеглою і встановили інше пластикове вікно з матовим, повністю непрозорим склом значно менших розмірів: ширина - 1.05 метра, висота - 1.38 метра.

Доказом розміру демонтованого вітражного блоку, на думку позивача, є документ з проектної документації будинку АДРЕСА_1 , який називається «Спецификация елементов окопних проёмов», де в розділі вітражні блоки в стовбці «марка (поз)» за написом «В-2» зазначені розміри та площа. Фотокопія специфікації додана. Фактично ці роботи, на думку позивач, виконував відповідач ОСОБА_3 , з допомогою найнятих працівників. Доказами виконання робіт - демонтаж вітражного блоку, забудова прорізу цеглою та встановлення пластикового вікна, є, на думку позивача, свідчення очевидців цих дій: ОСОБА_4 , працює керуючим в ОСББ «Федосіївський», має посадові обов`язки пов`язані з відповідальністю за технічний стан будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , є власником офісу НОМЕР_6, розташованого поруч з демонтованим вітражем.

Для наглядного розуміння місця розташування цього вітражу та нежитлового приміщення НОМЕР_1, позивачем надана копія плану з технічної документації будинку АДРЕСА_1 , частини другого поверху будинку АДРЕСА_1. ». На плані офіс НОМЕР_1 позначено записом цифр «НОМЕР_1». окрім цього в лівій верхній стороні плану видно місце розташування офісу НОМЕР_3, його власності, який позначено записом «ОФІС 5» в прямокутнику, та є позначення офісу НОМЕР_6. На цьому плані в центральній правій його частині позначено вікно, (вітражний блок), вертикально написано «В-2», яке ним позначено лінією червоного кольору з правого боку. Вікно виходило на вулицю, під вікном був і є дах приміщення першого поверху будинку АДРЕСА_1 . Вікно, вітраж, розміщалося у двох приміщеннях, в загальному коридорі другого поверху та приблизно 1/4 його частина - в офісі НОМЕР_1 . Після перебудови, здійсненої відповідачами, непрозоре вікно розташоване в коридорі, а в офісі НОМЕР_1 на місці вікна розташовані балконні двері.

У зв`язку із заміною вікна на менше та непрозоре, через нього, як стверджує позивач, майже не надходить світла до коридору, який є в загальному користуванні членів ОСББ «Федосіївський».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» - співвласниками багатоквартирного будинку є власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку. Статтею 15 цього закону визначено обов`язки співвласника в тому числі такі, - «виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; забезпечувати збереження приміщень; забезпечувати дотримання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; запобігати псуванню спільного майна».

Таким чином, позивач, як співвласник нерухомого майна будинку АДРЕСА_1 , вважає, що діями відповідачів порушено його право спільної сумісної власності на вітражний блок, демонтований відповідачами та просив відновити становище, яке існувало до вказаного порушення його прав і зобов`язати відповідача зробити це шляхом демонтажу встановленого ними вікна та встановлення на тому ж місці, на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 , вітражкого блоку, позначеного в «Специфікації елементів заповнення віконних пройомів» маркою «В-2» розміром: ширина 3435 міліметра, висота 2350 міліметра, площею 8.01 метра квадратного.

Отже, неправомірність дій відповідачів встановлені оглядом місця події, відповідачами не усунено порушення прав позивача, в добровільному порядку спір не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником чотирьох об`єктів нерухомості в будинку АДРЕСА_1 , це квартира НОМЕР_2 , нежитлове приміщення на другому поверсі НОМЕР_3 воно ж офіс НОМЕР_3 , і двох паркувальних місць для стоянки автомобіля НОМЕР_4, НОМЕР_5, доказами на право власності є копія витягу від 12 квітня 2010 року по паркувальному місцю НОМЕР_5, копія витягу від 13 квітня 2010 року по паркувальному місцю НОМЕР_4, копія витягу від 13 квітня 2010 року про право власності на квартиру НОМЕР_2 , копія витягу від 10 червня 2010 року про право власності на нежитлове приміщення НОМЕР_3. Таким чином, як стверджує позивач, є співвласником інших об`єктів будинку

АДРЕСА_1, підсобних приміщень, маршів, площадок, вікон, вітражних вікон (блоків) та іншого. На другому поверсі будинку АДРЕСА_1 розташований офіс, нежитлове приміщення НОМЕР_1 , власником якого є відповідач, ОСОБА_2 згідно запису в нотаріально посвідченому Іпотечному договорі, укладеному в м. Дніпро 16 вересня 2019 року, зареєстрованому в реєстрі за № 3598/44 приватним нотаріусом Перфіловою Оленою Анатоліївною, між ОСОБА_2 , як іпотекодавцем, від імені якого діє ОСОБА_3 , та ОСОБА_7 , іпотекодержателем, де написано, що право власності підтверджене витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 серпня 2019 року № 178543572, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності № 32887708.

Власники квартир, приміщень цього будинку об`єдналися і створили ОСББ «Феодосіївський» згідно Статуту від 12 квітня 2019 року. В пункті 1 першого розділу Статуту написано: «Об`єднання співвласників багато квартирного будинку «Феодосіївський» створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканості самого майна власника. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні.

Як стверджує позивач, в період часу з 06 по 10 листопада 2019 року, відповідачі, як стверджує позивач, з власної ініціативи, без отримання дозволу від загальних зборів ОСББ «Феодосіївський», тобто від інших співвласників, здійснили демонтаж алюмінієвого вікна, (назва відповідно до проектної документації «вітражний блок»), розташованого поруч з нежитловим приміщенням НОМЕР_1, розміром: ширина - 3.435 метра, висота - 2.350 метра, площа 8.01 метра квадратного, на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 . Віконний проріз заклали цеглою і встановили інше пластикове вікно з матовим, повністю непрозорим склом значно менших розмірів: ширина - 1.05 метра, висота - 1.38 метра.

Відповідач ОСОБА_2 дійсно на підставі свідоцтва серії та номер 538, виданого 30 січня 2019 року приватним нотаріусом ДМНО Вдовіною Л.Л. зареєстрованого 20 серпня 2019 року приватним нотаріусом ДМНО Батовою Л.Г., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 48314495 від 20 серпня 2019 року, є власником нежитлового приміщення НОМЕР_1, загальною площею 109.5 кв. м. в будинку АДРЕСА_1 . Цей відповідач дійсно на даний момент і протягом тривалого часу до цього, проживає за межами України.

Відповідач ОСОБА_2 дійсно, як і позивач, є співвласником багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , адже усі власники квартир і нежитлових приміщень є співвласниками цього будинку в розумінні Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Натомість, відповідач ОСОБА_2 не є членом ОСББ «Феодосіївський», адже такого поняття як член ОСББ Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» не містить і дане твердження позивача є хибним та таким, що не відповідає чинному законодавству України.

Але безпідставними і бездоказовими є твердження позивача, що відповідачі з власної ініціативи здійснили демонтаж алюмінієвого вікна, віконний проріз заклали цеглою і встановили інше пластикове вікно, розташованого поруч з приміщенням цього відповідача. Відповідачу невідомо про факти, вказані в позовній заяві щодо демонтажу алюмінієвого вікна, закладення віконного прорізу цеглою і встановлення іншого пластикового вікна, розташованого поруч з його приміщенням.

Відповідач ОСОБА_2 не міг цього зробити 06-10 листопада 2019 року, адже в цей період не був в Україні. Цей відповідач не наймав нікого та нікого не уповноважував на демонтаж алюмінієвого вікна, закладення віконного прорізу цеглою і встановлення іншого пластикового вікна, розташованого поруч з його приміщенням. ОСОБА_3 , є батьком ОСОБА_2 , який має повноваження лише здійснювати оплату внесків та обов`язкових платежів в ОСББ «Феодосіївський».

В позовній заяві не наведеного жодного доказу здійснення вищевказаних дій щодо демонтажу алюмінієвого вікна, закладення віконного прорізу цеглою і встановлення іншого пластикового вікна, розташованого поруч з приміщенням як то самим відповідачем ОСОБА_2 чи то іншими особами чи ОСОБА_3 .

За наявними у справі документами немає жодного доказу, що подані позивачем фотографії якимось чином відносяться до приміщення відповідача, вікном поряд з його приміщенням. Немає у справі доказів і того, що вікно, фото якого надав позивач і яке нібито розташоване біля приміщення відповідача, було колись іншим та інших розмірів. Фактично за позовними вимогами позивач просить відповідачів встановити два вікна замість одного.

Доказування в справі повинно відбуватися певними засобами і способами, виходячи з обставин справи і правовідносин: призначення експертиз, витребовування чи забезпечення доказів та інш., докази повинні бути належними і допустимим, такими, що доводять причинний зв`язок між завданими винними діями, наслідками і особою, що їх вчинила з метою покладення на неї обов`язку відшкодування або відновлення права/становища. Матеріали справи не містять таких доказів.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Положеннями ст. 15 ЦК України визначено, що судовому захисту підлягає лише порушене, оспорюване або невизнане право.

У даному випадку предметом спору є відновлення становища, яке існувало до вказаного порушення його прав і зобов`язання відповідачів зробити це шляхом демонтажу встановленого ними вікна та встановлення на тому ж місці без прямого доказу, що вказане порушення здійснили саме ці відповідачі і що саме їх дії порушили права позивача.

Крім того, балансоутримувачем і обслуговуючою організацією вказаного будинку є ОСББ «Феодосіївський», який і повинен утримувати будинок в належному стані. Статутом ОСББ «Феодосіївський» передбачено низку правил: розділ 3, пункт 3, - «до виключної компетенції загальних зборів належить: питання використання спільного майна, прийняття рішення про реконструкцію будинку»; розділ 5 «Права і обов`язкам співвласників», права - «вимагати від статутних органів захисту своїх прав та дотримання співвласниками правил добросусідства; здійснення співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників; спори щодо здійснення прав співвласників вирішуються за згодою сторін або в судовому порядку;» обов`язки - «співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені Статутом об`єднання; забезпечувати дотримання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; запобігати псуванню спільного майна».

Питання спільної сумісної власності також врегульовано нормами Цивільного кодексу України: ч. 1 ст. 355, - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); частина 1 ст. 368 - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю; частини 1 та 2 статті 369 мають норми: - 1. співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. 2. розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 14 передбачені права співвласника, в тому числі і такі, - «одержувати в установленому порядку інформацію про діяльність об`єднання; вимагати від статутних органів захисту своїх прав та дотримання співвласниками правил добросусідства; здійснення співвласником своїх прав не може порушувати права інших власників; спори щодо здійснення прав співвласників вирішуються за згодою сторін або в судовому порядку».

Але чомусь у позивача немає претензій і вимог до цього ОСББ.

Нормами ст. 368 ЦК України визначено засади захисту права власності, де держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності; власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Як співвласник вітражного блоку, він здійснив низку дій, направлених на захист своїх прав, а саме: під час демонтажу віконного блоку, і потім, в усній формі звертався до відповідача з проханням надати документи на підтвердження законності його дій на демонтаж віконного блоку, відповідач обіцяв надати, але по теперішній час не нічого надав; 05 грудня 2019 року звернувся до Соборного відділу поліції м. Дніпро отримав постанову про закриття кримінального провадження від 19 грудня 2019 року; 27 грудня 2019 року звернувся з заявою до Дніпропетровської міської ради про притягнення до адміністративної відповідальності осіб винних у демонтажі вітражного блоку в будинку АДРЕСА_1 . Отримав відповідь управління державного архітектурно- будівельного контролю в м. Дніпро від 27 січня 2020 року з пропозицією захищати права в суді. 24 лютого 2020 року звернувся з письмовою заявою до голови правління ОСББ «Феодосіївський» з пропозицією захисту порушених прав та їх поновленням, яку направив цінним листом з описом вкладеного. По теперішній час письмової відповіді не отримав. В усній формі голова ОСББ ОСОБА_6 сказала, що цим питанням вона займатися не буде і позивач погодився з цим.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача не задоволено, то на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за не можливе стягнути з вказаного відповідача на користь позивача його витрати на судовий збір.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа ОСББ «Феодосіївський» про відновлення становища, яке існувало до порушення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у позивача є спір, в такому вигляді не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16, 18, 22, 319, 321, 368, 391 ЦК України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Феодосіївський» про відновлення становища, яке існувало до порушення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя -