Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/442/20

Провадження № 2/126/437/2020

"22" червня 2020 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудь О. Г.

секретар Кучанська В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 про повернення дитини до місця її постійного проживання,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 про повернення дитини до місця її постійного проживання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24.09.2006 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_5 шлюб. Їхнє життя не склалося і згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2017 року, шлюб між ними було розірвано.

Під час шлюбу у них народились спільні діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2018 року, яке набрало законної сили 13.02.2019 року, визнано за ОСОБА_4 право власності на 11/100 частин квартири АДРЕСА_2 , а також визнано за ОСОБА_1 право власності на 89/100 частин квартири АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 та його дочка ОСОБА_6 , яка перебувала на його утриманні, з 20.10.2007 року спільно проживали та зареєстровані за адресою в АДРЕСА_2 .

Дочка ОСОБА_6 , спочатку відвідувала дошкільний навчальний заклад № 30, а потім навчалась у комунальному закладі «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 21 Вінницької міської ради» з 01.09.2014 року по 09.01.2020 року. Також дочка ОСОБА_6 навчалася у закладі «Вінницька дитяча музична школа № 2» на відділі народних інструментів (бандура) у 5 класі, викладач ОСОБА_9 та на художньому відділені цього ж закладу з 01.09.2017 року по 01.03.2019 року.

Позивач, являється фізичною особою - підприємцем, має фінансову можливість утримувати своїх малолітніх дітей, проживає у двохкімнатній квартирі по АДРЕСА_2, 89/100 часток якої належить йому на праві власності.

Однак, з 13 січня 2020 року з невідомих причин та без його згоди батьки ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 незаконно утримують в себе, за їх домашньою адресою: АДРЕСА_4 , його малолітню доньку ОСОБА_6 , при цьому мати ОСОБА_4 та їхній малолітній син ОСОБА_7 , який відвідує ту саму школу, що і його сестра, прописані та проживають в м. Вінниці.

Внаслідок протиправних дій відповідачів позивач позбавлений можливості в подальшому бачитись, спілкуватись, виховувати та утримувати свою малолітню доньку. Також внаслідок цих незаконних дій донька позивача позбавлена можливості бачитись із своїми батьками та братом в зручний для неї час, перестала ходити до школи, яку вона відвідувала біля 6 років, а також позбавлена можливості відвідувати музичну школу де вона навчається з 2015 року по даний час.

Проживання дочки ОСОБА_6 окремо від її батьків за 160 км., відвідування нею іншого навчального закладу аніж того в якому вона навчалась, неможливість бачитись із батьками та її молодшим братом не може свідчити про наявність найкращих інтересів дитини щодо її проживання окремо від батьків в м. Бершадь Вінницької області.

В зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом в якому просить зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повернути ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 до місця її постійного проживання з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, справу просив слухати у його відсутність.

Відповідачі, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, відзиву на позовну заяву не надали, хоча про місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином, судовими повістками та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Судом встановлено, що 24.09.2006 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_5 шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, актовий запис № 14 від 24 вересня 2006 року, .

Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2017 року, яке набрало чинності 08.07.2017 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано, що підтверджується його копією.

Під час шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народились спільні діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05.08.2016 року виданого Вінницьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у вінницькій області) та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2018 року, яке набрало законної сили 13.02.2019 року, визнано за ОСОБА_4 право власності на 11/100 частин квартири АДРЕСА_2 , а також визнано за ОСОБА_1 право власності на 89/100 частин квартири АДРЕСА_2 .

Як вбачається із довідки ДНЗ № 30 Вінницької міської ради від 16.06.2017 року № 12 з 19.08.2009 року по 30.05.2014 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виховувалась у дошкільному навчальному закладі № 30.

Згідно довідки комунального закладу «Загальноосвітня школа I-III ступенів № 21 Вінницької міської ради» від 13.02.2020 року № 48, ОСОБА_6 навчалась у комунальному закладі «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 21 Вінницької міської ради» з 01.09.2014 року по 09.01.2020 року.

В період з вересня 2014 року по червень 2017 року ОСОБА_1 обіймав посаду голови батьківської громади класу, брав активну участь у вихованні своєї дочки, на добровільній основі надавав матеріальну допомогу навчальному закладу, що підтверджується довідкою комунального закладу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 21 Вінницької міської ради» від 12.06.2017 року № 240.

Із довідки закладу «Вінницька дитяча музична школа № 2» від 18.02.2020 року № 34 вбачається, що ОСОБА_6 навчається у закладі «Вінницька дитяча музична школа № 2» на відділі народних інструментів (бандура) у 5 класі, викладач ОСОБА_9 .. Також ОСОБА_6 навчалась на художньому відділені цього ж закладу з 01.09.2017 року по 01.03.2019 року.

Позивач та його дочка ОСОБА_6 , спільно проживали та зареєстровані за адресою в АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою МКП Управляюча компанія «Територія комфорту» від 23.12.2019 року № 4045.

У відповідності до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Однак, з 13.01.2020 року з невідомих причин та без згоди позивача, батьки третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 незаконно утримують в себе, за їх домашньою адресою: АДРЕСА_4 , малолітню доньку позивача ОСОБА_6 , що підтверджується поясненнями наданими працівникам поліції ОСОБА_4 ..

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ч.1 ст. 14 СК України здійснення сімейних прав є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Тобто, такі обов`язки не можуть бути передані добровільно або перекладені на іншого за законом або договором.

Відповідно до 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони в шлюбі чи поза ним.

У свою чергу мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 Сімейного кодексу).

В статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Питання взаємовідносин між батьками та дитиною також регулюються нормами Сімейного кодексу, зокрема ст.ст.151, 153, 157-159, якими передбачено, що мати та батько мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні.

Відповідно до частини 2 ст. 160 СК місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У випадках, коли дитина досягла зазначеного віку, її місце проживання визначається за спільною згодою батьків і самої дитини. Крім того, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до цілей Гаазької Конвенції ООН про права дитини, її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання.

Якщо має місце факт переміщення або утримування дитини особою, якій не належать права піклування про неї, положення Гаазької Конвенції на такі правовідносини не поширюються. У цьому випадку будуть мати місце дії, які містять ознаки кримінального злочину (лист ВССУ від 17.10.2014 року Про практику розгляду судами цивільних справ із застосуванням Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року (Гаазька Конвенція).

У відповідності до абзацу першого частини 1 ст. 162 КС України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Для повернення дитини немає необхідності надавати докази створення для неї нормальних умов для її виховання та розвитку, оскільки стаття 162 СК базується на юридичній презумпції правомірності поведінки того з батьків, з ким вона проживала.

Відповідно до ст. 163 СК України переважне право батьків перед іншими особами на те, щоб дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Реалізуючи це право, батьки можуть вимагати повернення дитини до себе.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 p. зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю».

Стаття 8 Конвенції про права дитини включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії».

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27.12.1991 р. у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини

Внаслідок протиправних дій відповідачів ОСОБА_1 позбавлений можливості в подальшому бачитись, спілкуватись, виховувати та утримувати свою малолітню доньку. Також внаслідок цих дій донька позивача позбавлена можливості бачитись із своїми батьками та братом в зручний для неї час, перестала ходити до загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 21 Вінницької міської ради, яку вона відвідувала біля 6 років, а також позбавлена можливості відвідувати музичну школу № 2 м. Вінниці де вона навчається з 2015 року по даний час.

Проживання ОСОБА_6 окремо від її батьків за 160 км., відвідування нею іншого навчального закладу аніж того в якому вона навчалась біля 6 років, неможливість бачитись із батьками та її молодшим братом щоденно та у зручний для неї час не може свідчити про наявність найкращих інтересів дитини щодо її проживання окремо від батьків в м. Бершадь Вінницької області.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

На основі повного та всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідачі змінили місце проживання малолітньої дитини без згоди позивача у справі, чим порушили права дитини щодо місця її проживання, тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат понесених на правничу допомогу ОСОБА_1 не надано жодних відповідних доказів, які підтверджують здійснення ним відповідних витрат, а тому вимога щодо стягнення з відповідачів 10000 грн. витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Виходячи із вказаного, з відповідачів слід стягнути на користь позивача в рівних частинах сплачений ним судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп..

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією про права дитини ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27.12.1991 р., ст. 162 СК України; ст.ст. 3-5, 7-13, 17,43, 49, 76-81, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 280, 352, 430 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 про повернення дитини до місця її постійного проживання задоволити.

Зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повернути ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 до місця її постійного проживання з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. вісімдесят коп.) судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п. 15.5 перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О. Г. Рудь