Провадження № 2/727/133/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Булега Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним кредитного договору, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору посилаючись на те, що наприкінці квітня - на початку травня 2011 року він звернувся до відділення АТ КБ «ПриватБанк» для відкриття рахунку з метою проведення розрахунків з отримання заробітної плати. Йому було видано «зарплатну» картку.

Жодних кредитних договорів з АТ КБ «ПриватБанк» він не укладав.

Приблизно через шість місяців після отримання зарплатної картки, з даної картки почали списуватися кошти приблизно в сумі 350 грн. щомісяця у день отримання заробітної плати. Він неодноразово звертався у відділення банку за роз`ясненням, однак кошти і надалі продовжувались списуватись.

18.05.2013 року заробітна плата перестала надходити на зарплатну картку і представники банку почали телефонувати йому, повідомляючи про заборгованість.

16.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис про стягнення з нього на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за договором в сумі 107447,36 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 1800 грн., який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.10.2018 року по справі №727/6154/18 визнано таким, що не підлягає виконанню.

13.09.2018 року він ознайомився із анкетою-заявою про приєднання умов і правил надання банківських послуг та побачив поставлену галочку невідомою йому особою у графі «платіжна картка кредитка «Універсальна», однак він особисто лише ставив галочку біля графи «дебетова особиста картка», на яку йому нараховувалась заробітна плата.

Договір №б/н від 29.04.2011 року є таким, що не відповідає вимогам закону щодо змісту договорів споживчого кредиту, не може вважатись кредитним договором, укладеним в письмовій формі, що відповідно до вимог закону робить його нікчемним та таким, що підлягає визнанню недійсним.

Банк не узгоджував з ним жодну із обов`язкових умов кредитного договору таких як ціна, строк, розмір кредитного ліміту, реальну відсоткову ставку та графік погашення.

В копії анкети-заяви відсутні дані про те, яка банківська картка була видана на його ім`я, строк її дії, який рахунок відкрито, номер рахунку, чи цей рахунок взагалі було відкрито та з яких підстав, не зазначено кредитний ліміт та строк дії картки. Крім того, пам`ятка клієнта йому не видавалася.

Анкета-заява сама по собі не є належним і достатнім доказом укладення кредитного договору, оскільки такий «договір» не містить жодних істотних умов, необхідних для договорів кредиту, та жодних умов, за якими сторони досягли згоди - суми кредиту (кредитного ліміту), строків повернення кредиту, відсоткової ставки та форми сплати процентів за користування кредитними коштами.

А тому просив визнати недійсним кредитний договір №б/н від 29.04.2011 року.

Відповідно до ч. 4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 жовтня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та у відповіді на відзив. В останнє судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутності та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов. Також, представником відповідача надано клопотання про застосування строку позовної давності. В останнє судове засідання представник відповідача не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути в його відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 29.04.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг шляхом подання позивачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.12-13).

Згідно з анкетою-заявою, позивач виявив бажання оформити на своє ім`я: Платіжну картку кредитка «Універсальна» та Дебетова особиста картка.

Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ від 29.04.2011 року, позивач своїм підписом підтвердив свою згоду на те, що дана заява, пам`ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи є договором про надання банківських послуг, ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення.

Крім того, позивачем підписано «Справка об условиях кредитования с использованием платежной карты «Кредитка Универсальная » 55 дней льготного периода» (а.с.31), в якій зазначено базову відсоткову ставку, розмір щомісячного платежу, дату щомісячного платежу, комісію за зняття коштів, пеню за несвоєчасне виконання.

Підписавши заяву, позивач погодився з наступним: «Я згоден (-на) з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами між мною та банком - Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщенні на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Я зобов`язуюся виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua».

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином, суд вважає, що сторонами було погоджено всі істотні умови кредитування.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією із сторін у формулярах або інших стандартних умовах і можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто, дійсно вільною в цьому випадку є воля лише однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.12.2019 року по справі №739/119/17-ц.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Суд вважає, що позивач, підписавши заяву, приєднався до запропонованих банком Умов та Тарифів. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладено договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить.

На підставі укладеного кредитного договору, після його підписання позивачем, видана кредитна картка із встановленим кредитним лімітом.

Відповідно до п.2.1.1.2.3. та п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг.

Встановлення та зміна кредитного ліміт підтверджується випискою по рахунку (а.с.75-80) та довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с.98).

Факт отримання кредитної картки «Універсальна» зафіксовано фотографуванням, відповідно до п.1.1.7.40. Умов і Правил, що підтверджується фотознімками, на який зображений позивач з двома різними картками (а.с.89-90).

Позивач, підписуючи 29.04.2011 року анкету-заяву, також підписав довідку про ознайомлення із умовами кредитування, тобто позивач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування. Укладення між сторонами договору шляхом підписання позивачем анкети-заяви, відповідає вимогам статей 633, 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року по справі №750/6058/17-ц.

Суд вважає, що посилання позивача на те, що він не підписував кредитний договір та не отримував кредитну картку «Універсальна» є безпідставними, оскільки саме ОСОБА_1 , після підписання анкети-заяви, отримав кредитну картку та користувався картковим рахунком, що підтверджується випискою по картці (а.с.56-59). З виписки про рух коштів вбачається, що за час дії договору, позивач ОСОБА_1 активно користувався банківським продуктом - карткою із встановленим кредитним лімітом, постійно знімаючи готівку та вносячи кошти на погашення заборгованості.

Крім того, виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки позивача - баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції).

Відповідно до п.7.4. Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Національного Банку України №223 від 30.04.2010 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» в редакції станом на квітень 2011 року зазначено, що документи за операціями з використанням спеціальних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.

Таким чином, суд вважає, що виписка по рахунку є первинним документом та спростовує всі твердження позивача, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Що стосується заявленого представником відповідача клопотання про застосування строку позовної давності, то слід зазначити наступне.

За змістом статей 256 та 261 ЦК України, позовна давність є строком пред`явлення позову особою, право якої порушене, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Оскільки матеріалами даної цивільної справи не встановлено порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, тому суд прийшов до висновку, що підстав для застосування строку позовної давності немає.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження позовних вимог.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору необхідно відмовити, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними, не підтверджуються жодним належним та допустимим доказом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15, 207, 256, 261, 526, 626, 628, 634, 638, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 13, 19, 76, 81, 89, 247, 259, 263, 265, 268, 273, 274 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним кредитного договору відмовити.

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 03 квітня 2020 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: