РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Поліщук К.Г.,

представника позивача Ковальчук А.В.,

представника відповідача Антонович О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Богунському районному суді м. Житомира справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває цивільна справа за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що згідно договору № ZRZGK07373968 від 23.07.2007 р. ОСОБА_1 отримав від АТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 61 600 (шістдесят одну тисячу шістсот доларів США) на термін до 22.07.2027 р. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 04.07.2019 р. має заборгованість 23 141,91 Євро.

В судовому засіданні представник позивача АТ КБ «Приватбанк» наполягав на задоволені позовних вимог.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

до судового засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та надав суду розрахунок на 38 аркушах.

Суд, дослідивши матеріали позову, надані сторонами розрахунки вважає, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено.

23 липня 2007 р. між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №ZRZOGKO7373968. Згідно договору Банк зобов`язався видати останньому кредит в розмірі 61 600 доларів США. 02 грудня 2008 року, між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено додаткову угоду до кредитного договору № ZRZOGKO7373968. Згідно ч.1 даної додаткової угоди, п.7.1. існуючого кредитного договору, викладався в наступній редакції: «позичальник зобов`язується щомісячно в період з 25 по 30 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки, винагороди, ануїтетними платежами, виходячи із залишку заборгованості по кредиту станом на 02.12.2008 року, яка складає 39 003,32 (тридцять девять тисяч три Євро 32 Євроцентів), в сумі не менше 466, 64 Євро (чотириста шістдесят шість Євро 64 Євроценти), шляхом внесення готівки до каси Кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на власний транзитний рахунок".

Тобто, станом на 02 грудня 2018 р., розмір заборгованості за тілом кредиту становив 39003, 32 Євро. Дана інформація підтверджується і додатковою угодою від 02 грудня 2008 р. до кредитного договору і розрахунком заборгованості, наданим Банком, разом з позовною заявою.

В той же час, з наданого Банком розрахунку було незрозуміло коли та в яких розмірах Боржником вносились кошти на погашення заборгованості за кредитним договором. З наданого розрахунку лише вбачається залишок поточної заборгованості, залишок простроченої заборгованості, процентна ставка, ставка пені, проценти на залишок простроченої заборгованості за кредитом, розмір сплачених процентів, загальний залишок заборгованості за процентами, сума пені, сума погашеної пені, загальний залишок пені, комісія, сплачена комісія, залишок заборгованості за комісією. При цьому не зрозуміло, в яких розмірах щомісячно вносились кошти на погашення кредиту, яким чином ці кошти розподілялись між тілом кредиту, процентами та штрафними санкціями. З наданого розрахунку неможливо встановити коли було внесено останній платіж в рахунок погашення боргу, що позбавляє мого довірителя, як Боржника, можливості подати заяву про застосування строків позовної давності.

З метою з`ясування розмірів внесених шомісячних платежів в рахунок погашення заборгованості, ОСОБА_1 було заявлено клопотання про витребування логічно - зрозумілого розрахунку заборгованості, з якого чітко можна буде встановити, коли та в якому розмірі Відповідачем вносились кошти на погашення тіла кредиту. Банком була надана виписка по рахунку за період з липня 2007 р. по березень 2020 р.

Згідно даної виписки, станом на 06 грудня 2018 р., Відповідачем сплачено по тілу кредиту - 22 865, 35 Євро.

Тобто, залишок платежів, котрі повинні бути сплачені боржником до липня 2027 р., становить 16 137, 97 Євро (39003, 32 Євро - 22865,35 Євро).

В свою чергу Банк, просить стягнути заборгованість по тілу кредиту, в розмірі 23 141, 91 Євро.

Дана сума не збігається з сумою сплаченої заборгованості, котра визначена Банком у виписці, а тому незрозуміло, звідки Банк взяв заборгованість в розмірі 23 141, 91 Євро, що вказує на необгрунтованість заявленої суми боргу по тілу кредиту.

Щодо строків позовної давності. Банк звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості 12 серпня 2019 р. Згідно правової позиції Великої палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 28 березня 2018 р. (справа №444/9519/12), якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

В п.7.1. Кредитного договору, зазначається, що позичальник зобов`язується щомісячно в період з 25 по 30 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки, винагороди, ануїтетними платежами, в сумі не менше 466, 64 Євро, шляхом внесення готівки до каси Кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на власний транзитний рахунок.

Тобто, Кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами. Це вказує на те, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Виходячи з умов кредитного договору № ZRZOGKO7373968 від 23 липня 2007 р. та умов додаткової угоди до кредитного договору від 02 грудня 2008 року, Відповідач повинен був вносити щомісячну плату в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 466, 64 Євро. Дана сума, включає в себе не лише погашення за тілом кредиту, а й погашення відсотків та винагороди.

Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

На момент звернення до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, строк позовної давності сплив щодо платежів, що повинні були бути внесені до серпня 2016 р. Виходячи із розміру обов`язкового щомісячного платежу, встановленого договором, Відповідачем, станом на серпень 2016 року, повинно було бути здійснено погашення тіла кредиту, відсотків та винагороди, в розмірі 42 930, 88 Євро (починаючи з січня 2009 року по серпень 2016 року - 92 місяці * 466, 64 Євро = 42 930, 88 Євро).

В той же час, згідно виписки, наданої Банком, станом на серпень 2016 року, Відповідачем було здійснено платежів на суму 29 342, 52 Євро.

Суд підтримує позицію відповідача, що не доплачена, згідно графіку сума - 13 588, 52 Євро, по яким настав строк позовної давності, не може бути стягнута з ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист людини і основоположних свобод (від 04 листопада 1950 р; дата ратифікації Україною: 17 липня 1997 року) (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 р. за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 р. за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Щодо застосування позасудового порядку врегулювання даного спору. 23 липня 2007 року, разом з укладенням Кредитного договору №ZRZOGKO7373968, між Відповідачем та Банком було укладено і Договір іпотеки.

Згідно п. 27 Договору Іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобовязаний письмово повідомити Іпотекодавця; або продажу предмета іпотеки будь - якій особі та будь - яким способом, в тому числі і на біржі , на підставі договору купівлі - продажу у порядку статті 38 ЗУ "Про іпотеку", для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця, в тому числі отримати Витяг з державного реєстру права власності на нерухоме майно.

Використавши право позасудового порядку врегулювання спору, Банком, як Іпотекодержателем, було надано згоду на продаж предмету іпотеки третій особі, і 20 та 21 листопада 2017 р., Відповідачем було укладено договори купівлі - продажу предмета іпотеки - житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», в редакції, що діяла на момент укладення договорів купівлі - продажу предмета іпотеки, після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у справі №759/6703/16-ц (постанова від 13 лютого 2019 року) та Верховний Суд у справі №756/31271/15-ц ( постанова від 20 червня 2018 року). У своїх рішеннях, Верховний Суд зазначає наступне: "таким чином, за змістом ст. ст. 33, 36 Закону України «Про іпотеку», використанні позасудового врегулювання способу звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору, яка містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, незалежно від наявності інших предметів іпотеки, призводить до задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням.

Суд вважає, що Банк, використавши позасудовий порядок врегулювання спору, шляхом продажу предмета іпотеки третій особі - використав своє право на задоволення власних вимог за кредитним договором. А тому, всі подальші вимоги Банку, щодо стягнення боргу за кредитним договором - є недійсними та не можуть бути задоволені.

Щодо невиконання вимог Кредитного договору та Закону України «Про захист прав споживачів».

Строк виконання кредитного договору - 22 липня 2027 р. Тобто, до дня повного виконання договору залишилось 8 років. Крім цього, станом на день подання даного клопотання до суду, строк виконання договору по платежам з вересня 2019 р по липень 2027 р. - ще не настав.

Так, відповідно до ч. 10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на час укладення договору, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Положення ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів», узгоджується і з п. 2.3.3. Кредитного договору від 23 липня 2007 року. Зокрема, в п.2.3.3 зазначається наступне: при порушенні умов договору, Банк має право: згідно ст. 651 ЦК України, здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням Позичальникові відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним.

Тобто, у випадку розірвання договору, Банк зобов`язаний надіслати Боржнику повідомлення про його дострокове розірвання.

В той же час, в поданому Банком позові, останній не ставить питання про розірвання договору в односторонньому порядку та дострокове стягнення заборгованості за кредитом.

Оскільки по платежам, що мають бути сплачені ОСОБА_1 у період з вересня 2019 р. по липень 2027 р. строк їх сплати не настав, а Банк вимогу про дострокове погашення боргу не надіслав - заборгованість за дані проміжки часу перед Банком відсутня, а вимога про стягнення заборгованості за даний проміжок часу - передчасна.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст. ст. 16, 526, 626-631, 633, 1058-1060 ЦК України, Закону «Про захист прав споживачів», Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 2-5, 10-13, 18, 23, 76, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка