Провадження №2/521/537/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року місто Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мирончук Н.В.

секретаря судового засідання Юраш К.Ю.,

за участі сторін:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах свого повнолітнього сина ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на повнолітню непрацездатну особу,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 , яка діє в інтересах свого повнолітнього сина ОСОБА_3 , з позовом до ОСОБА_4 , про стягнення аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначила наступне.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 27 квітня 2001 року, на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання її непрацездатного сина ОСОБА_3 у розмірі 50 гривень, щомісячно.

Як зазначає позивач, вона проживає разом із свої сином, який є інвалідом з дитинства ІІ групи безстроково, а тому потребує постійного догляду та матеріальних витрат на лікування. Також, вказала, що сума аліментів у розмірі 50 гривень не вистачає для утримання непрацездатного сина.

Крім того, вказала, що відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги, хоча має для цього можливість, зокрема, відповідач займався підприємницькою діяльністю, від якої мав непогані доходи, а тому може утримувати свого сина-інваліда.

Враховуючи скрутне матеріальне становище, відсутність джерел доходу, окрім пенсій позивача та її сина, а також, у зв`язку із необхідністю постійного лікування ОСОБА_3 , позивач звернулась до суду.

11 листопада 2019 року представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказавши наступне.

Відповідач ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи загального захворювання, а його дружина інвалідом з дитинства ІІ групи. На даний час ні відповідач, ні його дружина не працюють, а тому весь дохід сім`ї лише пенсія по інвалідності відповідача та його дружини.

Також у відзові вказано, що відповідач з 2005 року не є підприємцем, доходів від підприємницької діяльності не отримує.

Виходячи з вищенаведеного, відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що єдиним доходом її сина, як інваліда ІІ групи з дитинства, є пенсія по інвалідності у розмірі 1638 грн..

Крім того, вказала, що вона також є пенсіонеркою по інвалідності, отримує пенсію у розмірі 2000 грн. Ці кошти є незначними та їх не вистачає на задоволення життєвих потреб.

Вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачу.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вказала, що відповідач не має змоги надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки сам є непрацездатною особою за віком та отримує лише пенсію, є інвалідом ІІ групи і постійно потребує лікування.

Також, вказала, що загальний сукупний дохід відповідача та його дружини-інваліда ІІ групи з дитинства складається з пенсії відповідача, у розмірі 2839 грн, 61 коп., пенсії дружини відповідача у розмірі 2016 грн. 33 коп.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , в інтересах якого діє його матір ОСОБА_1 на підставі довіреності (а. с. 6), є повнолітнім, та особою з інвалідністю ІІ групи безстроково, що вбачається з довідки МСЕК, серії НОМЕР_1 (а. с. 5).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 27 квітня 2001 року, на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання її непрацездатного сина ОСОБА_3 у розмірі 50 гривень, щомісячно (а. с. 8)

Доказів того, що позивачка отримала виконавчий лист до суду нею не було надано.

Також, не надано доказів, що вона зверталась до виконавчої служби про стягнення з відповідача вказаної суми коштів за вказаним рішенням суду.

Судом встановлено, що відповідач самостійно не надає матеріальної допомоги на утримання свого сина, який є інвалідом з дитинства ІІ групи.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не працює, проживає разом з позивачем, яка здійснює за ним догляд (а. с. 5, 56).

Позивач ОСОБА_1 , яка діє в інтересах свого повнолітнього сина, знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Центрального об`єднаного управління ПФУ в м. Одесі та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2000 грн. на місяць (а. с. 55, 69)

Також позивач ОСОБА_1 знаходиться на обліку в ДПІСП ОМР у Київському районі, отримує соціальну допомогу по догляду за сином, інвалідом ІІ групи з дитинства у розмірі 200 грн. 70 коп. (а. с. 53).

Згідно інформації, наданої з Головного управління пенсійного фонду України, ОСОБА_3 , як інвалід ІІ групи з дитинства отримує пенсію в розмірі 1638 грн (а. с. 71).

Щодо рахунку-повідомлення на оплату комунальних послуг (а. с. 100) за адресою АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 , суд вважає його неналежним доказом, оскільки це повідомлення, не є платіжним документом про оплату і жодним чином не підтверджує здійснення витрат позивачем та необхідності стягнення вказаної суми з відповідача.

Згідно до довідки МСЕК, серії НОМЕР_2 ОБ № 060717, ОСОБА_4 , 1955 року народження, є особою з інвалідністю ІІ групи, довідка видана безстроково (а. с. 30).

Отже, як вбачається з наданої довідки, відповідач також є особою з інвалідністю ІІ групи та непрацездатним, в силу свого віку.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, відповідач ОСОБА_4 має дружину, ОСОБА_5 (а. с. 15).

Згідно довідки МСЕК, серії НОМЕР_2 НОМЕР_3 № 055817, ОСОБА_5 також є інвалідом з дитинства ІІ групи, довідка видана безстроково (а. с. 31).

Зі змісту довідки про доходи, виданої Малиновським об`єднаним управлінням ПФУ в м. Одесі в Одеській області, вбачається, що ОСОБА_4 отримує пенсію по інвалідності, у розмірі 2839 грн. 61 коп. щомісячно (а. с. 32)

Згідно довідки про доходи, виданої Малиновським об`єднаним управлінням ПФУ в м. Одесі в Одеській області, вбачається, що ОСОБА_5 отримує пенсію у розмірі 2016 грн. 33 коп. щомісячно (а. с. 33)

Позивачка не надала доказів отримання відповідачем інших доходів, наявності у нього майна та майнових прав, витрат на придбання майна, які б свідчили про його спроможність сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина і такі докази у справі відсутні.

Заяву позивача про те, що відповідач з 1986 по 1992 рік був засновником та власником кооператив "Ремус ЛТД", суд не може прийняти до уваги, оскільки з позовом до суду позивачка звернулась в 2019 році.

З тих же підстав, суд не може прийняти до уваги надану позивачем копію листа, від 11.05.1994 року, згідно до якого ОСОБА_4 працював в 1994 році в кооперативі "Ремус ЛТД".

Крім того, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підпрємців, ТОВ "Ремус ЛТД" було засновавно - ІНФОРМАЦІЯ_1 .гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , керівником в ньому був ОСОБА_8 . На підставі судового рішення, з 26.08.2009 року ТОВ "Ремус ЛТД" перебуває в стані припинення (а.с.37-38).

Також, згідно до наданої до суду копії трудової книжки відповідача, ОСОБА_4 звільнений з роботи 31.08.1999 року (а.с.35-36).

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо майнового стану відповідача ґрунтуються на припущеннях та спростовуються вищенаведеними доказами у справі.

Обов`язок батьків утримувати своїх дітей регламентуються главою 16 Сімейного кодексу України.

Так, статтею 198 Сімейного кодексу України встановлено підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина.

У відповідності до вказаної статті, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до яких обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, суд зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та, дослідивши надані позивачем і відповідачем письмові докази, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу.

При ухваленні рішення, суд враховує обставини, зазначені у статті 182 СК України, зокрема відсутність доходів, які б свідчили про спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, а тому приходить до висновку, що відповідач, через свій стан здоров`я, наявність інвалідності ІІ групи безстроково, через низькі доходи, не має змоги надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання повнолітнього сина інваліда з дитинства ІІ групи.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Аналізуючи вказані вище норми законодавства у сукупності з встановленими обставинами у даній справі, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 182, 198 СК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 80, 81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на повнолітнього непрацездатного ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 05 червня 2020 року.

Суддя: Н.В. Мирончук