Дата документу 24.03.2020 Справа № 316/1155/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 316/1155/17 Головуючий у 1 інстанції Бульба О.М.
Провадження №22ц/807/1141/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків недійсності правочину,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків недійсності правочину.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що у листопаді 2016 року отримала лист ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому зазначалося, що відповідно до кредитного договору №SAMDN1328 від 20 жовтня 2006 року, відповідачем надано їй кредит у розмірі 6440 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, у що в неї наявна заборгованість у в розмірі 17406,38 грн. яка складається із суми основного боргу, нарахованих відсотків та пені.

Проте, вказаний кредитний договір ОСОБА_1 не укладала.

25 січня 2017 року, позивач отримала виписку по картці/рахунку: НОМЕР_1 і додатковим розрахункам договору за період з 01 жовтня 2006 р. по 24 січня 2017 року, з якої вбачалося, що на підставі угоди №SAMDN1328 від 24 жовтня 2006 р. на її ім`я було відкрито рахунок з початковим кредитним лімітом в розмірі 1000 грн., за яким утворилась заборгованість в розмірі 25603,10 грн., що в період з 18 вересня 2014 року по 05 серпня 2016 року, стягувалась з її заробітної плати за виконавчим листом №316/1454/13ц від 02 жовтня 2013 року.

Під час ознайомлення з матеріалами цивільної справи №316/1454/13-ц, яка зберігається в архіві Енергодарського міського суду Запорізької області, ОСОБА_1 дізналася, що 13 червня 2013 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Енергодарського міського суду з позовом до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором. До позовної заяви було додано копію кредитного договору, оформленого у формі анкети-заяви на отримання кредиту від 17 жовтня 2006 року, Умов та правил банківських послуг та розрахункові документи. Однак, позивач вказувала, що підпис та почерк заповнюваних відомостей про заявника (позичальника) які виконані від її імені, їй не належать.

Разом з цим, у зв`язку з невиконанням зобов`язання, щодо повернення кредитних коштів, станом на 29 березня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 25603,10 грн., яку, на підставі заочного рішення суду від 26 вересня 2013 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», а також сплачений судовий збір у розмірі 256,03 грн., що підтверджується постановою державного виконавця Енергодарського МВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Єрмак Г.В. від 21 грудня 2016 року про закінчення виконавчого провадження.

При цьому, за позивачем продовжує щомісячно накопичуватися заборгованість за нібито прострочений кредит, яка станом на 25 січня 2017 року складала 15712,51 грн. Позивач зазначала, що жодної Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам в ПАТ КБ «ПриватБанк» вона не підписувала, наявний підпис позичальника у Заяві від 17 жовтня 2006 року їй не належить, грошові кошти за вказаним Кредитним договором вона не отримувала.

Вважає, що дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахування та стягнення з неї заборгованості за кредитним договором є незаконними та необґрунтованими та за таких обставин, враховуючи, що такий кредитний договір вона з відповідачем не укладала, та не мала такого наміру, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним кредитний договір від 17 жовтня 2006 року, укладений від її імені з ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнути безпідставно набуті кошти, одержані на виконання недійсного правочину в розмірі 25603,10 грн. та суму судового збору.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 грудня 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір б/н від 17 жовтня 2006 року оформлений у вигляді заяви на отримання кредиту ОСОБА_1 у ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти, одержані на виконання недійсного правочину в розмірі 25603,10 грн. та 640 грн. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що кредитний договір від 17 жовтня 2006 року з відповідачем вона не укладала та будь-яких кредитних коштів за вищевказаним договором не отримувала. У зв`язку з чим, з метою встановлення всіх обставин справи, судом було витребувано у відповідача всі оригінали документів по оспорюваному кредитному договору, проте такі документи надано не було, що, в свою чергу, унеможливлює проведення судово-почеркознавчої експертизи про яку клопотав представник позивача. Разом з тим, ухилення від надання оригіналів витребуваних судом документів, на думку суду, свідчить про відсутність у відповідача будь-яких мотивованих доказів у справі, які б спростовували обставин вкладені у позові і як наслідок, про відсутність досягнення між сторонами домовленості щодо всіх істотних умов такого договору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 грудня 2019 року, та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Стягнути з позивача на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що висновок суду, що підпис та почерк заповнюваних відомостей про заявника, виконанні від імені ОСОБА_1 їй не належать, ґрунтується тільки на твердженні позивача. Натомість, судом не взято до уваги наявність виписки, яка має статус первинного бухгалтерського документу, та якою підтверджується факт користування клієнтом кредитними коштами. Залишено також поза увагою суду рішення, яким встановлено наявність кредитних правовідносин.

Крім цього, АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просить застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин, посилаючись на те, що перебіг цього строку почався 17 жовтня 2006 року, тобто в день укладення договору. Неподання вказаної заяви до суду першої інстанції обґрунтовували непроведенням судового засідання в режимі відеоконференції з технічних причин, та внаслідок цього обмеженням процесуальних прав.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник на підставі договору № 7 про надання правової допомоги (а.с. 49-50) - ОСОБА_2 не з`явились. Про розгляд справи повідомлялися належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_2 та повернутий до суду конверт з відміткою поштового відділення «адресат відсутній» на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 205-208).

Так, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Колегію суддів враховано, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення відповідача по справі про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за участю представника АТ КБ «ПриватБанк», та за відсутності осіб, які не з`явились у судове засідання.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача,пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Вищенаведеним вимогам, оскаржуване рішення не відповідає.

Вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про визнання недійсним кредитного договору б/н від 17 жовтня 2006 року, оформленого у вигляді заяви на отримання кредиту. Свої вимоги позивач обґрунтовували тим, що не підписувала заяву на отримання кредиту.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області 26 вересня 2013 року по справі №316/1454/13-ц, з ОСОБА_1 було стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 25603,10 грн. (а.с.13-14).

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 21 грудня 2016 року винесеної державним виконавцем Енергодарського МВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області в рамках ВП №42341420, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №316/1454/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості - закінчено у зв`язку з виконанням фактично у повному обсязі (а.с.15).

Так, заочним рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області 26 вересня 2013 року встановлено, що 17 жовтня 2006 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вищезазначене рішення набрало законної сили 08 жовтня 2013 року.

Тобто зазначеним рішенням, що набрало законної сили та яке має преюдиційне значення, встановлено факт укладення кредитного договору, правомірність та дійсність оспорюваного в даній справі договору кредиту, відповідно до якого було стягнуто заборгованість.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» суд зазначив, що право на справедливий розгляд в суді, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), має тлумачитися у світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує, між іншим, верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Також, згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Крім того в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» в п.93 Суд зазначив, що Право на справедливий судовий розгляд, передбачене статтею 6 параграф 1 Конвенції (995 004), передбачає повагу до принципу верховенства права. Одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду.

Таким чином, судові рішення, які набрали законної сили, не можуть бути поставлені під сумнів судом під час розгляду іншої справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 756/11942/15-ц (провадження № 61-13232св18).

Відповідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» №8 від 13 червня 2007 року роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

При ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано, що договір є дійсним, оскільки його дійсність була встановлена судовим рішеннями, яке є преюдиційним та таким, що набрало законної сили.

Разом з тим, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» в частині заяви про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, та не приймається колегією суддів до уваги, оскільки відмова у задоволенні позову за недоведеністю порушеного права та за спливом позовної давності є взаємовиключними підставами. Сплив позовної давності застосовується лише за доведеності позовних вимог.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 960 грн. (а.с. 168).

Керуючись ст. ст. 141, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 грудня 2019 року по цій справі - скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

« Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків недійсності правочину - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 01квітня 2020 року.

Головуючий:

Судді: