Провадження № 22-ц/824/3104/2020 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 квітня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 23 жовтня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за надані послуги з водопостачання і водовідведення,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року позивач ПрАТ «АК «Київводоканал» звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що відповідно до ч.7 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (діяв на момент виникнення спірних правовідносини) договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води, послуг з водовідведення, що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) щодо надання виконавцем ПАТ «АК «Київводоканал», на даний час перейменоване у ПрАТ «АК «Київводоканал», послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Вказаним повідомленням визначено, що фізична особа власник або квартиронаймач жилого приміщення у багатоквартирному будинку, що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов цього Договору. А відмоваспоживача від отримання цих послуг має бути оформлена письмово та направлена до АК «Київводоканал» для оформлення припинення їх надання.

Вказував, що відповідачка ОСОБА_1 мешкає у квартирі АДРЕСА_1 і за вказаною адресою отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, оскільки після розміщення в газеті повідомлення та договору жодних заяв або повідомлень на адресу АК «Київводоканал» про відмову від надання зазначених послуг від відповідачки не надходило. При цьому відповідачка в порушення вимог закону та умов договору не проводить оплату спожитих послуг, внаслідок

- 2 -

чого за період з 01 липня 2014 року по 30 червня 2019 року у неї виникла заборгованість у розмірі 87904,97 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача з урахуванням 3 % річних у розмірі 5566,73 грн. та інфляційних втрат у розмірі 26213,10 грн. У зв`язку з наведеним просив стягнути із відповідачки на його користь 119684,80 грн. боргу та судові витрати у розмірі 1944 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 23 жовтня 2019 року узадоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, позивач ПрАТ «АК «Київводоканал» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позов задоволити у повному обсязі, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована неврахуванням судом того факту, що відповідачка мешкає у квартирі АДРЕСА_1 і є безпосереднім споживачем послуг з водопостачання і водовідведення, що надаються позивачем. За даними реєстру територіальної громади для виконавців комунальних послуг м.Києва за вказаною адресою зареєстровано 10 чоловік, які споживають такі послуги. З огляду на відсутність у квартирі відповідачки індивідуального засобу обліку, позивач здійснив нарахування за надані послуги згідно п.11 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМ України № 630 від 21 липня 2005 року, у вигляді різниці між кінцевими показниками загальнобудинкового засобу обліку (за мінусом показників усіх квартирних лічильників) та їх розподілу між споживачами.

Відповідачка відзиву на апеляційну скаргу не подала. Копія апеляційної скарги двічі направлялася судом на адресу відповідачки, обидва рази скаргу повернуто з відміткою пошти за терміном зберігання. З огляду на те, що передбачені процесуальним законом строки розгляду справи вийшли, та враховуючи приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо дотримання розумності строків розгляду справ, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 119684,80 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

- 3 -

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки недоведеністю позовних вимог. При цьому суд виходив із відсутності доказів того, що відповідачка є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надає позивач ПрАТ «АК «Київводоканал», оскільки відсутні докази на підтвердження володіння або ж користування відповідачкою квартирою АДРЕСА_1 і як наслідок недоведеністю існування договірних відносин між сторонами.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, які не відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Прийшовши до висновку про відсутність доказів на підтвердження володіння чи користування відповідачкою квартирою АДРЕСА_1 , суд не звернув увагу на інформацію електронного реєстру територіальної громади м.Києва «ГІОЦ/КМДА», яка надійшла на запит суду при вирішенні питання про відкриття провадження і згідно якої місце проживання відповідачки зареєстроване за вказаною адресою (а.с.26).

Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а згідно ст.6 цього закону реєстрація місця проживання особиє підтвердженням проживання особи за казаною адресою і здійснюється тільки за однією адресою. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Наведене у свою чергу підтверджує, що відповідачка, як зареєстрована особа, має право користування квартирою АДРЕСА_1 , використовує цю квартиру як своє житло і відповідно підтверджує, що відповідачка є споживачем комунальних послуг за вказаною адресою.

Окрім того, відмовляючи у задоволенні вимог, суд не звернув увагу, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень міститься цілий ряд судових рішень про стягнення із ОСОБА_1 боргів на користь надавачів комунальних послуг, які набрали законної сили. Зокрема, рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 25 квітня 2014 року у справі № 755/6207/14-ц про солідарне стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м.Києва боргу за квартирну плату та плату за комунальні послуги станом на 01 квітня 2013 року в сумі 13979, 83 грн., судовий наказ Дніпровського районного суду м.Києва від 10 липня 2015 року у справі № 755/12349/15-ц про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-реконструкція» боргу за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі 11115,70 грн., інфляційну складову 3813,37 грн., 3% річних 178,57 грн. та судових витрат.

Вказаними рішеннями встановлено, що відповідачка зареєстрована і мешкає за вказаною адресою, що у свою чергу спростовує висновки суду про відсутність доказів на підтвердження права її користування квартирою АДРЕСА_1 .

Згідно приписів ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній чи адміністративній справі, що набрало законної сили, не

- 4 -

доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (який був чинним в період надання відповідачі послуг) до житлово-комунальних послуг відносяться комунальні послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, опалення, вивезення побутових відходів.

Згідно положень ч.3 ст.20 вказаного Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.32 цього Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містить уведений в дію 01 травня 2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, гідно п.2 ст.5 якого комінальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМ України № 630 від 21.07.2005 р., розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Судом встановлено, що відповідачка зареєстрована і мешкає у квартирі АДРЕСА_1 , яка не приватизована і знаходиться на балансі ЖРЕО-416, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 25 квітня 2014 року.

Позивач ПрАТ «АК «Київводоканал» надає відповідачці за вказаною адресою послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної і гарячої водина підставі договору приєднання (ч.7 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»

- 5 -

від 24 червня 2004 року). Відповідна інформація про надання позивачем послуг послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та договір про надання таких послуг опубліковано в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) від 05 серпня 2014 року (а.с.8).

Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Також судом встановлено, що відповідачка не оплачує надані послуги в результаті чого за період із 01 липня 2014 року по 30 червня 2019 року у неї виникла заборгованість у розмірі 87904,97 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також 3 % річних від простроченої суми.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За таких обставин, враховуючи, що неоплата відповідачкою наданих послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення порушує права позивача як надавача цих послуг, які підлягають до захисту, суд стягує з відповідачки на користь позивача борг за надані комунальні послуги з урахуванням інфляційних втрат і 3 % річних.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги і скасуванням рішення відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідачку судові витрати по сплаті судового збору.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України. Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задоволити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 23 жовтня 2019 року скасувати і ухвалити нове, яким позов задоволити. Стягнути із ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (місцезнаходження: 01015, м.Київ, вул.Лейпцизька 1-а, ) борг за надані комунальні послуги у розмірі 87904 гривень 97 коп., інфляційні втрати у розмірі 26213 гривень 10 коп., три проценти річних у розмірі 5566 гривень 73 коп. та судовий збір у розмірі 4802 гривні 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: