№ 336/6585/19
провадження № 2/336/595/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Петрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

10.10.2019 р. позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що вона є наймачем квартири АДРЕСА_1 . В квартирі, окрім неї, зареєстрований також її син ОСОБА_2 , відповідач по справі, який з 2011 р. в квартирі не проживає, веде аморальний спосіб життя, ніде не працює. В січні 2018 р. відповідач з`явився за місцем реєстрації (в той час, коли позивач перебувала на роботі) та викрав її особисті речі, деякі документи, в тому числі його свідоцтво про народження, ордер на квартиру, побутову техніку.

Жодних перешкод відповідачу позивач не чинила, він не користується житлом за власним бажанням, речі ОСОБА_2 в квартирі відсутні.

За позовом, посилаючись на ст.ст.71, 72 ЖК України, позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 23.10.2019 р. відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання 15.11.2019 р.

15.11.2019 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 18.12.2019 р.

18.12.2019 р. розгляд справи відкладено на 26.03.2020 р. у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті по розгляду кримінального провадження.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Розгляд справи без участі учасника процесу узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд даної справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Від імені відповідача, поштовою кореспонденцією, до суду надійшла заява за змістом якої відповідач поінформований про розгляд даної справи, в квартирі не мешкає, з матір`ю не спілкується, рішення по справі відносить на розсуд суду.

Враховуючи, що судом не встановлено особу, якою було направлено вказану заяву, суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_2 на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України.

В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6зв).

За вказаною адресою зареєстрований також відповідач ОСОБА_2 (а.с.10).

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстровано, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.25).

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, посилається на ст.ст.71, 72 ЖК України.

Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

За ст. 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов`язків доказування і подання доказів регулює ст. 81 ЦПК, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 надала суду акт непроживання від 09.10.2019 р. (а.с.4), відповідно до якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 склали цей акт про те, що в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не проживає з 2011 р., а також копії квитанцій про сплату комунальних послуг (а.с.5).

Ст.ст.79, 80 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згаданий вище акт, який складений особами, що не були допитані безпосередньо судом і про їх допит позивач клопотань не заявляла, та який не посвідчений жодною організацією, є недостатніми для винесення рішення про задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, як і копії кватанцій про сплату комунальних послуг.

Заява, яка надійшла до суду від імені відповідача, не спростовує висновків суду, оскільки під час розгляду справи не було беззаперечно встановлено, що вказана заява була подана саме ОСОБА_2 .

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд не стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП не відомий) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 26 березня 2020 року.

Суддя О.В. Дмитрюк