Справа № 452/2122/19 Головуючий у 1 інстанції: Карнасевич Г.І.
Провадження № 22-ц/811/773/20 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого : Струс Л.Б.,

суддів :Левика А.Я., Шандри М.М.

розглянув апеляційну скаргу представника відділу освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради Лемехи Р.І. в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області, третя особа ОСОБА_2 виконуюча обов`язки начальника Відділу освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради про визнання незаконним наказу поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Відділу освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області, третя особа ОСОБА_2 виконуюча обов`язки начальника Відділу освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради про визнання незаконним наказу поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Скасовано наказ виконуючого обов`язки начальника Відділу освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області № 134-к «Про звільнення ОСОБА_1 » від 21.06.2019 року, поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Самбірської школи - ліцею імені Андрія Струся, стягнуто з відповідача - Відділу освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 87 052,15 коп., стягнуто з відповідача - Відділу освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області моральну шкоду в розмірі 1500,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач - Відділ освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області в особі представника адвоката Лемехи Р.І.

Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що при ухваленні рішення, суд не врахував показів, які були дані в судовому засіданні свідками: першим заступником міського голови міста Самбора Нестораком І.О., ОСОБА_3 , юристом відділу освіти Радик В.О.

Апелянт констатує, що звільнення ОСОБА_1 базується на чинному трудовому законодавстві та було здійснено в межах проведення розслідування комісією виконавчого відділу Самбірської міської ради та жодних інших мотивів не було. Наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Самбірської школи-ліцею за аморальний проступок заснований на матеріалах перевірок, довідки про результати службового розслідування від 14.06.2019 року і пояснень посадових осіб. У відповідності до п.1 інструкції позивач була організатором навчальної роботи у школі-ліцеї і не повинна була допускати поступків, що порочать її як керівника, який виконує виховні функції. Висновки у наказі про звільнення обгрунтовані на результатах службового розслідування і вказують на те, що ОСОБА_1 вчинила дії, що порушують основні моральні норми суспільства і є аморальним проступком.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано факту, що зберігання та розпивання підпорядкованими працівниками, директором алкогольних напоїв в загальноосвітньому навчальному закладі Самбірській школі-ліцеї імені ОСОБА_4 є проявом грубого порушення трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку.

Окрім того, апелянт в своїй апеляційній скарзі констатує, що твердження Позивача про те, звільнення її з роботи є виявом упередженого ставлення керівництва та працівників Відповідача, є помстою за активну позицію щодо підтримки законності утворення та функціонування навчального закладу Самбірської школи-ліцею імені Андрія Струся не відповідає дійсності та базується виключно на непідтверджених безпідставних припущеннях Позивача.

З наведеного вище апелянт робить висновок про те, що при розгляді справи суд першої інстанції не дав оцінку всім доказам та обставинам по справі. Просить рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

На адресу Львівського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 від 24.01.2020 року на апеляційну скаргу Відділу освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради.

У відзиві позивач зазначає, що рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2019 року є законним та обґрунтованим підстав для задоволення апеляційної скарги немає. Просить рішення суду залишити без змін, оскільки таке винесене у відповідності до вимог закону.

19 травня 2020 року представник відділу освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради Кріль О.М. подала клопотання, в якому просила проводити розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 19 травня 2020 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_5 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи відмовлено, копію ухвали представник ОСОБА_5 отримала.( а.с. 240)

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 3 статті 41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником.

Аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

До суб`єктів, які можуть бути звільнені за вказаною підставою, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у статті 52 Закону України «Про освіту» (далі Закон України, у редакції, чинній на час винесення наказу про звільнення позивача, а саме педагогічні, науково-педагогічні, наукові працівники та інші особи, передбачені спеціальними законами та залучені до освітнього процесу у порядку, що встановлюється закладом освіти.

Системний аналіз положень пункту 3 статті 41 КЗпП України та Закону України «Про освіту» дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, вчитель, педагог, вихователь зобов`язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України.

Зазначений висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року № 6-248цс14 та постановою ВС від 7 жовтня 2019 року №475/9/17

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 , працювала на посаді директора Самбірської школи-ліцею імені А.Струся з 03.06.2015 року.

Окрім того, була вчителем англійської мови, є спеціалістом вищої категорії зі стажем педагогічної роботи 27 років, переатестована в березні 2019 року, неодноразово проходила відповідні курси підвищення кваліфікації педагогічних працівників. Виховує доньку. Є публічною людиною.

Наказом в.о. начальника Відділу освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради №134-к «Про звільнення ОСОБА_1 » від 21.06.2019 року була звільнена з роботи у зв`язку із «вчиненням директором Самбірської школи-ліцею ім..А.Струся, яка виконує зокрема, виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи» за п.3 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Підставою для звільнення позивача стала довідка про результати службового розслідування від 14.06.2019 року.,однак довідка не була долучена відповідачем по справі ні до відзиву на позовну заяву, ні в порядку, визначеному ст. 83 ЦПК України.

Судом також встановлено, що відповідачем по справі не долучено документу (протокол чи акт) або належним чином завіреної його копії, що складався 03.06.2019 року в приміщенні кабінету географії Самбірської школи-ліцею імені А.Струся за результатами діяльності комісії Самбірської міської ради та Відділу освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради.

Окрім того суд першої інстанції надав оцінку роботі комісії по службовому розслідуванню, оскільки, зі слів її членів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , допитаних в суді, її робота була завершена 14.06.2019 року складанням довідки, що слідує зі змісту оскаржуваного позивачем наказу та пояснень представника відповідача. З свідчень зазначених вище осіб в основу роботи цієї комісії було покладено протокол, складений 03.06.2019 року.

Відповідно до листа Відділу освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області №01-11/541 від 14.06.2019 року, згідно з яким оригінал протоколу за результатами здійснення 03.06.2019 року перевірки у Відділі освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області станом на 14.06.2019 року не знаходиться.

Покази допитаних в суді свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 є суперечливими.

Свідок ОСОБА_10 показала, що алкоголь був принесений нею без відома адміністрації школи-ліцею, в тому числі і без відома директора ОСОБА_1 . Покази даного свідка не спростовуються жодними іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідачем не наведено жодного доказу щодо вживання алкогольних напоїв педагогічним колективом та, особисто директором школи-ліцею, в приміщенні навчального закладу.

Доводи допитаних в суді працівників Самбірської міської ради та Відділу освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради щодо обставин можливого вживання алкоголю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме Висновком щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.06.2019 року.

Одночасно оцінюючи в сукупності докази, надані позивачем в обґрунтування причини її звільнення з роботи як наслідок переслідування її за активну професійну діяльність, суд першої інстанції прийшов до висновку про підставність таких тверджень.

Так, в матеріалах справи знаходиться копія Рішення примирної комісії Відділення національної служби посередництва і примирення в Львівській області з розгляду колективного трудового спору (конфлікту) між найманими працівниками Самбірської школи-ліцею імені Андрія Струся міста Самбора Львівської області та відділом освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області (реєстраційний №091-16/13-В) від 05 серпня 2016 року, згідно з яким, серед іншого, призупинено заходи щодо реорганізації Самбірської школи-ліцею імені Андрія Струся та зобов`язано відділ освіти зберегти існуючі соціально-економічні умови праці та робочі місця працівників Самбірської школи-ліцею імені ОСОБА_4 .

Судом встановлено також, що на підставі колективного звернення трудового, учнівського та батьківського колективів Самбірської школи-ліцею імені ОСОБА_4 , ХІ сесією VII демократичного скликання Самбірської міської ради рішенням № 1 від 11 липня 2016 року було відмінено рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради № 127 від 28 квітня 2016 року, яким встановлювалась мінімальна кількість учнів в класах загальноосвітніх шкіл, що призвело б до припинення функціонування Самбірської школи-ліцею імені ОСОБА_11 Струся як школи-ліцею.

До матеріалів справи позивачем долучено також копії інших звернень педагогічної та батьківської громад Самбірської школи-ліцею імені ОСОБА_4 за 2018 2019 роки щодо неприпустимості вживання відділом освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області та Самбірською міською радою заходів щодо пониження статусу школи-ліцею до статусу «дев`ятирічки».

При винесенні рішення судом першої інстанції надавалась оцінка того факту, що позивач по даній справі ОСОБА_1 притягалась відділом освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області 05.10.2017 року наказом №171 до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани. При цьому в провину їй ставився «факт безпідставного створення емоційної напруги в учнівському, педагогічному та батьківському колективах, поширення неправдивої інформації серед громадськості».

Накладене дисциплінарне стягнення після його оскарження було скасовано рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18.12.2017 року та в силу вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з даного судового рішення, яке набуло законної сили і копія якого долучена до матеріалів справи, ініціаторами підставою оголошення ОСОБА_1 догани були: доповідні записки головних спеціалістів відділу освіти Войтко Л.С. та Квасниці ОСОБА_12 , акт від 07.09.2017 року, складений в.о. начальника відділу освіти Ухачем С.А. та головними спеціалістами відділу освіти ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

Суд, скасовуючи наказ про накладення дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 , констатував: «дії посадових осіб відповідача наводять суд не інакше як на думку про порушення відповідачем наведеної раніше норми Трудового Закону, - ст. 141 КЗпП України; підтверджують безпідставний тиск на позивача як на посадову особу та керівника при діяльності Самбірської школи - ліцею імені А. Струся…».

Судом першої інстанції встановлено, що не зважаючи на рішення суду від 18.12.2017 року, яким скасовувався наказ про оголошення догани ОСОБА_1 , Відділом освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області не погоджувалось виплата позивачці щорічної грошової винагороди, що дискримінувало її по відношенню до інших керівників навчальних закладів міста, які своєчасно отримали таку винагороду (копія листа Відділу освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області №01-30/1113 від 29.12.2017 року).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої дійшов висновку, що належними та допустимими доказами, які, в тому числі, стали підставою для прийняття відповідачем оспорюваного наказу: не доведено, що позивач вчинив аморальний проступок, не сумісний з продовженням роботи на займаній посаді, оскільки безспірно відповідачем не доведено причетності директора школи-ліцею позивача по справі до наявності алкоголю в школі-ліцею, не доведено факту розпивання цього алкоголю ні директором, ні працівниками школи.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 4 Конвенції Міжнародної організації праці від 22.06.1982 року №158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-248цс14 зроблено висновок, що звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Зокрема, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

У постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року в справі № 6-3135цс16 зроблений висновок, що працівники, які виконують виховну функцію, - вчитель, педагог, вихователь зобов`язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Тому якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України.

Положеннями частини другої статті 54 Закону України «Про освіту» встановлено, що педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники зобов`язані, зокрема: сприяти розвитку здібностей здобувачів освіти, формуванню навичок здорового способу життя, дбати про їхнє фізичне і психічне здоров`я; дотримуватися педагогічної етики; поважати гідність, права, свободи і законні інтереси всіх учасників освітнього процесу; настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей, зокрема правди, справедливості, патріотизму, гуманізму, толерантності, працелюбства; формувати у здобувачів освіти прагнення до взаєморозуміння, миру, злагоди між усіма народами, етнічними, національними, релігійними групами; захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психічного насильства, приниження честі та гідності, дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти, запобігати вживанню ними та іншими особами на території закладів освіти алкогольних напоїв, наркотичних засобів, іншим шкідливим звичкам.

Частиною шостою статті 54 Закону України «Про освіту» передбачено, що особи, винні в порушенні цієї статті, несуть відповідальність згідно з законом.

Отже, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обовязків, так і не повязаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Зокрема, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Так, аморальним проступком слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську ;гідність тощо.

За змістом статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники зобов`язані постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культуру; настановленням та особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі (правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей); виховувати в дітей і молоді повагу до батьків, жінки, старших за віком.

Аналіз вищезазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, вчитель, педагог, вихователь зобовязані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України.

З підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п.3 ст.41 КЗпП), можуть бути звільненні лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обовязків, так і не повязаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Верховний Суд в постанові від 25.09.2019 року у справі № 461/14725/14-ц зазначає, що термін «аморальний проступок» є оціночним поняттям, оскільки не конкретизований законодавцем, а тому суду як правозастосовному органу надано можливість на свій розсуд надавати оцінку на підставі встановлених обставин справи щодо того, чи є ті чи інші діяння аморальним проступком. Зокрема, аморальним проступком можна вважати діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечать змісту трудової функції конкретного працівника.

Правовою підставою застосування заходів відповідальності у трудовому праві є трудове правопорушення, під яким слід розуміти винне протиправне невиконання чи неналежне виконання трудових обов`язків або зловживання суб`єктом наданими йому правами. Але, для застосування трудоправової відповідальності передбачається необхідність наявності певного переліку умов, а саме: протиправність діянь; наявність шкідливих наслідків вчинених діянь; наявність причинного зв`язку між діянням суб`єкту та наслідками, що настали; вина суб`єкта.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.п. 14-18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», факт вчинення аморального проступку має бути зафіксований належним чином. Звільнення за вчинення аморального проступку не може вважатися законним, якщо воно проведене лише в результаті оцінки загальної негативної поведінки працівника, що не підтверджена конкретними фактами. При цьому, для звільнення достатньо вчинення працівником одного проступку, який несумісний з виконанням виховної роботи.

Матеріалами справи не доведено: яке саме діяння (дія або бездіяльність) вчинено директором школи-ліцею ОСОБА_13 О.М., чи є це діяння протиправним, в чому полягає його аморальність, та чи винувата ця особа у вчиненні такого діяння.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не довів належними та допустимими доказами, що звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 3 статті 41 КЗпП України відбулося внаслідок конкретного факту.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Тому колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу освіти виконавчого комітету Самбірської міської ради на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 11 червня 2020 року.

Головуючий

Судді