ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/1575/19 Номер провадження 22-ц/814/672/20Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О. С. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2019 року у складі судді Алтухової О.С.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

в с т а н о в и в:

В березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_1 був запрошений на запис телепрограми «ІНФОРМАЦІЯ_3» на каналі «NEWSONE». Зйомка відбувалася у присутності глядачів в студії шостого павільйону кіностудії ім. Довженко за адресою: м . Київ, пр-т Перемоги, 44. Під час зйомок, крім нього, були присутні інші гості програми: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Під час запису телепрограми відповідач ОСОБА_2 , який є народним депутатом України, заявив, що ОСОБА_1 є «пропагандистом Кремля». Також він використовував неприпустимі висловлювання на його адресу, що принижували його честь та гідність, та не відповідали дійсності, а саме, від імені ОСОБА_2 на його адресу лунали такі слова: «У Вас в ефірі сидить російський пропагандист, який працює за російські гроші, більш того, працює за гроші ОСОБА_11, ось він сидить напроти мене... Я стверджую на всю країну, що ОСОБА_1 є Кремлівським пропагандистом!».

На вимогу ведучого припинити подібні вислови він продовжив, що ОСОБА_1 є «падло» і «відробляє Кремлівські гроші», в чому він «впевнений на 100%». Ці висловлювання були проголошені в присутності глядачів та в подальшому, при виході випуску «ІНФОРМАЦІЯ_3» на каналі «NEWSONE» донесені до невизначеного кола осіб.

Після того, як він, ОСОБА_1 , висловив своє небажання вступати та продовжувати конфлікт із ОСОБА_2 , останній попрямував до нього і між ними сталася сутичка.

Після сутички ОСОБА_2 використовував неприпустимі погрози на його адресу: « Я його уб 'ю, він має здохнути!».

Пізніше, коли він, ОСОБА_1 , мав намір залишити студію, ОСОБА_2 наздогнав його та наніс удари своєю палицею в область спини, проголошуючи на його адресу: «Ох ти і мразь!».

Також зазначив, що він за специфікою своєї діяльності є інтернет-блогером, має власний канал на платформі «Уoutube», бере інтерв`ю в учасників політичних та соціальних подій країни, що носять резонансний характер. Має відповідне посвідчення журналіста (спеціальний кореспондент). Також ним було випущено ряд відеороликів, в яких особи, у яких він бере інтерв`ю, висловлювали свої думки стосовно особи ОСОБА_2 .

На своїй сторінці у Фейсбук (Facebook.com) ОСОБА_2 розмістив для нього повідомлення, що його чекає участь журналіста ОСОБА_10 , якого було вбито.

Вказував, що висловлювання відповідача щодо нього ображають його, принижують його честь і гідність, а поширення такої інформації про нього негативно впливає на його репутацію.

Посилаючись на викладене, просив суд зобов`язати ОСОБА_2 на наступному записі телепрограми «ІНФОРМАЦІЯ_3» на каналі « NEWSONE » або у спосіб, найбільш близький по способу їх озвучення, або через телеканал «NEWSONE» не пізніше п`ятнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили, в його присутності стоячи в голос промовити такі слова: «Я, ОСОБА_2 , прошу вибачення у ОСОБА_1 за те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 назвав його «мразю», та «падлом».

Визнати, що не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію висловлювання щодо його причетності до «політики Кремля», та зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену ним недостовірну інформацію на телеканалі «NEWSONE» шляхом оголошення тексту такого змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_1 під час запису телепрограми «ІНФОРМАЦІЯ_3» на телеканалі «NEWSONE» мною, ОСОБА_2 , було поширено інформацію про те, що ОСОБА_1 «російський пропагандист, який працює за російські гроші», «працює за гроші ОСОБА_11,» та є «Кремлівським пропагандистом». Поширена мною інформація є недостовірною та не відповідає дійсності».

Зобов`язати припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно нього та стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вислови ОСОБА_2 відображають його особисте бачення та характеристику діяльності ОСОБА_1 саме як інтернет-блогера, який дотримується інших поглядів на певні події, ніж ОСОБА_2 , не містять будь-яких фактичних неправдивих даних, не несуть будь-якого негативного навантаження і, відповідно, враховуючи контекст і характер застосованих мовних засобів та стилістичних прийомів, жодним чином не посягають на честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що висловлювання відповідача, які принизили його честь та гідність, супроводжувалися діями, які ніяк не можна кваліфікувати як оціночні судження, оскільки відповідач кілька разів ударив його палицею, що є приниженням дією.

Вказує, що суд проігнорував той факт, що у своїх висловлюваннях відповідач використав лексичний оборот «я стверджую» та висловив пряму загрозу життю позивача.

Також відповідач публічно, в присутності великої аудиторії глядачів та телеглядачів стверджував, що він є другосортною людиною та використав неприпустимі висловлювання, які не відповідають дійсності та роблять його в очах українців ворогом та прибічником політики Кремля.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 24 грудня 2018 року до ефіру вийшла телепрограма «ІНФОРМАЦІЯ_3» за участю позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 .

Як вбачається із запису вказаної телепрограми, в день її запису між позивачем та відповідачем відбувся конфлікт, під час якого ОСОБА_2 висловився на адресу ОСОБА_1 таким чином: «У вас в ефірі сидить російський пропагандист, який працює за російські гроші, більш того, працює за гроші ОСОБА_11, ось він сидить напроти мене... Я стверджую на всю країну, що ОСОБА_1 є Кремлівським пропагандистом!», « ОСОБА_1 є «падло» і «відробляє Кремлівські гроші», в чому я «впевнений на 100%», «Ох ти і мразь!».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що поширена ОСОБА_2 інформація є його власними оціночними судженнями, що ґрунтуються на особистому трактуванні відповідачем отриманої з інших джерел інформації, а не фактичними твердженнями, які можливо перевірити і підтвердити або спростувати. Поширення таких висновків відповідачем має оцінюватися з точки зору суспільно відповідальної поведінки будь-якої особи перед суспільством, а аналіз таких висновків повинен здійснюватися суспільством на основі усієї інформації, отриманої з різних джерел.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини та правильно застосовано судом.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Разом з тим, згідно з частиною другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 є інтернет-блогером, має власний канал на платформі «Уoutube» та здійснюючи свою діяльність, у тому числі, бере інтерв`ю в учасників політичних та соціальних подій країни, що носять резонансний характер. При цьому позивач має відповідне посвідчення журналіста (спеціальний кореспондент). Отже, свою діяльність ОСОБА_1 здійснює у публічному просторі, поширюючи її результати мережею «Інтернет» та надаючи отримувачам інформації - невизначеному колу осіб, що переглядають його відеоролики, можливість оцінювати та коментувати їх. Такого роду діяльність в умовах напруженої соціальної та політичної ситуації у країні внаслідок загальновідомих подій останніх років вочевидь має ризики наражатися на критику з боку тієї частини суспільства, яка не поділяє поглядів позивача, і до якої, як вбачається з досліджених судом обставин справи, належить і відповідач ОСОБА_2 .

Як особа, яка здійснює діяльність з поширення інформації в суспільно-політичній сфері, відіграє певну роль у суспільному житті, формуванні суспільної думки, позивач має бути готовим до підвищеного рівня критики, що виходить за межі допустимої критики та оцінки поведінки пересічного громадянина.

Право на свободу вираження поглядів, закріплене у статті 10 Конвенції, захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надані. Свобода слова передбачає використання висловлювань, деякою мірою перебільшених або навіть провокаційних. При дотриманні умов параграфа 2 статті 10 Конвенції право вільно передавати інформацію поширюється не лише на «інформацію» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які обурюють, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства».

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є така інформація фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції.

Якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання у право має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, дослідивши докази у їх сукупності й надавши їм належну оцінку, дійшов вірного висновку, що відповідачем було висловлено оціночні судження, які є вираженням його суб`єктивної думки і погляду, не містять фактичних даних, які можна перевірити, а отже, відповідно до статті 277 ЦК України та статті 30 Закону України «Про інформацію» такі судження, навіть висловлені у стверджувальній, провокативній, грубій та агресивній формі, не підлягають спростуванню.

По справі не встановлено і суду не доведено, що інформація про позивача поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про її правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих думок відповідача з приводу діяльності позивача.

Фізична особа, стосовно якого (якої) у програмі чи передачі телерадіоорганізації було поширено відомості, які не відповідають дійсності або порушують його (її) права і законні інтереси, має право на відповідь (коментар чи власне тлумачення обставин справи) у програмах та передачах даної телерадіоорганізації незалежно від того, було подано заяву з вимогою спростування чи ні (стаття 277 ЦК України, частина перша статті 65 Закону України від 21 грудня 1993 року № 3759-XII «Про телебачення і радіомовлення»).

Позивач не позбавлений можливості реалізувати право на відповідь, викласти власний погляд на дискусійні проблеми з метою обґрунтування власної позиції та доведення перед аудиторією помилковості висловлених відповідачем суджень, надавши їм свою оцінку.

З огляду на вищенаведене, в процесі судового розгляду не знайшли свого підтвердження факти порушення прав позивача, які підлягають судовому захисту, а тому заявлені вимоги не є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Крім того, які вірно зазначив суд першої інстанції, обраний позивачем спосіб захисту щодо зобов`язання відповідача промовити офіційні вибачення, не передбачений у національному законодавстві України, зокрема у статтях 16, 277 ЦК України.

Таким чином, в межах заявлених позовних вимог суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення і підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційний скарзі, апеляційним судом не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За наведених обставинколегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін, як постановленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна