Справа № 177/575/20
Провадження № 2/177/518/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 жовтня 2020 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Строгової Г. Г.

секретаря судового засідання Короновської Д. І.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс», про відшкодування майнової шкоди, заподіяною дорожньо-транспортною пригодою,, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22.01.2016 року, на автодорозі Н11 Дніпропетровськ - Миколаїв, йому була заподіяна майнова шкода, яка складається з вартості відновлювального ремонту автомобіля ГАЗ 3302-414 СПГ, д/н НОМЕР_1 .

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 39/16 від 17.03.2016 року вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля склала 31762,49 грн.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22.01.2016 року, на автодорозі Н11 Дніпропетровськ - Миколаїв, був працівник ТзОВ «Автотранссервіс» ОСОБА_2 , який, керуючи автобусом «Mercedes-Benz 0345», д/н НОМЕР_2 , порушив Правила дорожнього руху України.

Володільцем джерела підвищеної небезпеки - автобуса «Mercedes-Benz 0345», д/н НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_2 , є Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс». Цивільно-правова відповідальність ТзОВ «Автотранссервіс», як володільця «Mercedes-Benz 0345», д/н НОМЕР_2 , була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

25.01.2016 року ТзОВ «Автотранссервіс» повідомило ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про вказану дорожньо-транспортну пригоду і надало документи, які свідчили про те, що під час вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 керував забезпеченим транспортним засобом на законних підставах.

У березні 2020 року він звернувся до ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з заявою про відшкодування йому вартості відновлювального ремонту автомобіля ГАЗ 3302-414 СПГ, д/н НОМЕР_1 .

Однак, ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відмовилася відшкодувати йому вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля, відмова обґрунтована відсутністю рішення суду про стягнення з ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на його користь вартості відновлювального ремонту зазначеного автомобіля.

У зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на його користь вартість відновлювального ремонту автомобіля ГАЗ 3302-414 СПГ, д/н НОМЕР_1 , у розмірі 31762,49 грн. та вартість наданої йому правничої допомоги у розмірі 15000,00 грн.

Ухвалою судді від 22 травня 2020 року позовна заява прийнята судом до розгляду та призначено підготовче засідання (а.с. 36).

24 вересня 2020 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 107).

Представник відповідача 26.06.2020 надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував, вказуючи на незаконність та необґрунтованість позовних вимог, вважаючи їх такими, що не відповідають правовому режиму регулювання спірних правовідносин. Зазначив, що законодавчими актами України, які регламентують обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначений чіткий порядок дій осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для виплати страхового відшкодування, який позивачем не дотриманий, оскільки власником транспортного засобу або уповноваженою особою заяви про страхове відшкодування у встановлений законом строк не було подано. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Справу просив розглянути за відсутності їх представника (а.с. 49-53).

Присутній в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник третьої особи - ТзОВ «Автотранссервіс» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, однак надав письмові пояснення на позовну заяву, в яких зазначив, що із договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який був укладений 28.08.2015 року між ТзОВ «Автотранссервіс» та Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», та діяв на момент скоєння ДТП, вбачається, що при настанні страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого, у сумі нанесених збитків, але не більше встановленого в договорі ліміту страхової суми. Згідно п.4 Полісу № АК/8442152 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - сто тисяч грн., за шкоду заподіяну майну - п`ятдесят тисяч грн. Вважають, що сума позовних вимог повністю покривається сумою відшкодування значеної в полісі, оскільки ТзОВ «Автотранссервіс» після ДТП було виконані всі вимоги, які передбачені чинним законодавством стосовно повідомлення ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про страховий випадок. Просили при вирішені справи врахувати вказані пояснення (а.с. 97-100).

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку (а.с. 42, 96, 105).

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши належні та допустимі докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30.03.2018, ОСОБА_2 визнано винуватими у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, зазначений вирок оскаржений в апеляційному порядку, проте в частині призначення покарання - залишений без змін (а.с. 14-18,19-20).

Відповідно зазначеного вироку ОСОБА_2 22 січня 2016 приблизно о 09 годині 00 хвилин, керуючи технічно справним автобусом «Мерседес Бенц 0345», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався за міжміським маршрутом «Інгулець - Дніпропетровськ», по засніженій проїзній частині автодороги Н11 Дніпропетровськ - Миколаїв в Криворізькому районі Дніпропетровської області з боку с. Широке в напрямку с. Авдотівка зі швидкістю близько 50 км/год. В цей час на звуженні дороги ліворуч, біля правого краю проїзної частини стояв автомобіль «ГАЗ-3302-414 СПГ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зламався. Зпереду нього його ремонтував ОСОБА_1 . Водій ОСОБА_2 наближаючись до звуження дороги вліво повинен був діяти відповідно до п.п. 1.5; 2.3 (б); 12.1 Правил дорожнього руху України. Однак ОСОБА_2 , діючи зі злочинною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, допустив занос керованого ним автобусу, чим порушив п.п. 1.5, 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України, виконання яких було необхідно умовою для запобігання події, та контактував передньою частиною автобусу «Мерседес Бенц 0345» реєстраційний номер НОМЕР_2 з задньою частиною автомобілю «ГАЗ-3302-414 СПГ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який стояв біля правого краю проїзної частини, внаслідок зіткнення автомобіль «ГАЗ-3302-414 СПГ» реєстраційний номер НОМЕР_1 просунувся вперед та контактував з пішоходом ОСОБА_1 , який знаходився попереду нього.

З висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 39/16 від 17 березня 2016 року (а.с.6-12) сума відновлювального ремонту автомобіля ГАЗ 3302-414 СПГ», д/н НОМЕР_1 складає 31762,49 грн.

При розгляді кримінального провадження № 177/472/16-к, встановлено, що шкода позивачу завдана транспортним засобом Мерседес Бенц 0345 реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким на підставі договору оренди від 13 січня 2016 року володіє ТзОВ «Автотранссервіс», що не заперечувалося сторонами.

Цивільно-правова відповідальність ТзОВ «Автотранссервіс», як володільця «Mercedes-Benz 0345», д/н НОМЕР_2 , була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується полісом серії АІ № 8442152 (а.с. 55).

Відповідно до зазначеного полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю встановлена в розмірі сто тисяч грн., за шкоду заподіяну майну - п`ятдесят тисяч грн. та розмір франшизи - 500,00 грн.

В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що у відшкодуванні матеріальної шкоди (відновлювального ремонту автомобіля) йому відповідачем відмовлено, у зв`язку із чим, позивач за захистом своїх цивільних прав вимушений звернутися до суду.

Право на звернення до суду закріплено у ст. 124 Конституції України, якою передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Тобто, якщо на час звернення з позовом не було будь-яких обмежень для такого звернення, то з набранням чинності змін до Конституції України від 02 червня 2016, можливість звернення до суду пов`язується з дотриманням позивачем досудового порядку врегулювання спору, якщо такий порядок визначений законом як обов`язковий.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі закон № 1961-IV), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У зазначеному Законі детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IVстраховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

? навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

? неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19), зазначено, що у системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону 1961-IV, щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові, зробила висновок, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону № 1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

При цьому Велика Палата Верховного Суду послалася на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц, у якій зроблено висновок про необхідність стягнення страхового відшкодування незважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах річного строку.

Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц (провадження № 61-15026св18), Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у постанові від 30 серпня 2018 року у справі № 732/865/16-к, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 643/19957/15-ц (провадження № 61-9436св18).

Судом встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався 22 січня 2016 року, 08.02.2016 позивач надав пояснення відповідачу щодо дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 56-58), в цей же день ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» складено акт огляду транспортного засобу ГАЗ 3302 д/н НОМЕР_1 (а.с. 59-69)

Однак, позивач із заявою про страхове відшкодування звернувся до відповідача лише 30 березня 2020 року, хоча відповідач листами від 19.02.2016, 19.03.2016 повідомляв про необхідність подання заяви для виплати (а.с. 70,71), а позов до суду подано в травні 2020 року, тобто поза межами установленого Законом річного строку, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача. Оскільки у задоволені позовних вимог позивачу відмовлено, тому не підлягають стягненню з відповідача витрати на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 81, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс», про відшкодування майнової шкоди, заподіяною дорожньо-транспортною пригодою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Повний текст рішення суду виготовлено 28.10.2020.

Суддя: