ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3801/20 Справа № 175/891/19 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Новоолександрівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко Світлана Олександрівни, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергій В`ячеславович, Київський державний нотаріальний архів про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування, визнання недійсними договорів дарування та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування,визнання недійсними договорів дарування та витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просила суд встановити факт постійного проживання її, ОСОБА_2 , разом зі спадкодавцем, ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини; визнати недійсним договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 577,5 кв.м., житловою площею 256,8 кв.м., укладений 23 травня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 626; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:010:0053, укладений 23 травня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 629; визнати за нею, ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на домоволодіння АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:010:0053; витребувати від ОСОБА_1 на її, ОСОБА_2 користь нерухоме майно: домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_1 ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію прав власності №26311426 на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:010:0053; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію прав власності №26311021 на домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 577,5 кв.м., житловою площею 256,8 кв.м.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2019 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.

Визнано недійсним договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 577,5 кв.м., житловою площею 256,8 кв.м., укладений 23 травня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 626.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:010:0053, укладений 23 травня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 629.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 577,5 кв.м., житловою площею 256,8 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:010:0053.

Витребувано від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 нерухоме майно: домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 577,5 кв.м., житловою площею 256,8 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:010:0053.

Скасовано державну реєстрацію прав та їх обтяжень (запис) індексний номер 41272580 від 24 травня 2018 року, номер запису про право власності №26311426, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №214 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку, площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:010:0053, власник нерухомого майна ОСОБА_1 , яка проведена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О..

Скасовано державну реєстрацію прав та їх обтяжень (запис) індексний номер 41272580 від 24 травня 2018 року, номер запису про право власності №26311021, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №214 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 577,5 кв.м., житловою площею 256,8 кв.м., власник нерухомого майна ОСОБА_1 , яка проведена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О.

Вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано, тим, що спірне майно вибуло з володіння спадкодавця ОСОБА_6 не з його волі, суд вважає, що позивачка, як єдиний спадкоємець ОСОБА_6 , має право на захист свого спадкового права та також витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 спірного домоволодіння та земельної ділянки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та увалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі АТ. КБ "ПриватБанк" просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а тому рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть за реєстровим номером S 479/2017 виданим відділом РАЦС Штольберг ( Рейнланд ), перекладеним з німецької мови на українську мову перекладачем ОСОБА_8 , справжність підпису якої посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Медяник В.А. (том 1 а.с.8-9). Ще за часи свого життя, 05 вересня 2007 року ОСОБА_6 придбав домоволодіння загальною площею 577,5 кв.м. та земельну ділянку площею 0,15 га, передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:010:0053, які розташовані по АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу домоволодіння (том 1 а.с.16) та Договором купівлі-продажу земельної ділянки (том 1 а.с.17). Вищевказані договори купівлі-продажу були посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є. та зареєстровані в реєстрі за №1971 та №1790, відповідно.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року залишено без змін (том 1 а.с.20-21), за ОСОБА_3 визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:010:0053 та домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 577,5 кв.м., житловою площею 256,8 кв.м. (том 1 а.с.18-19). Після ухвалення вищевказаного рішення першої інстанції, ОСОБА_6 було виселено з домоволодіння АДРЕСА_1 , та знято з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, внаслідок чого ОСОБА_6 почав проживати разом зі своєю донькою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

25 липня 2017 року ОСОБА_3 , будучи власником домоволодіння та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1 , на підставі вищевказаного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2015 року, продала спірні домоволодіння та земельну ділянку ОСОБА_5 на підставі договорів купівлі-продажу від 25 липня 2017 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нотари О.І. В свою чергу ОСОБА_5 , 04 серпня 2017 року продав спірні домоволодіння та земельну ділянку ОСОБА_4 на підставі договорів купівлі-продажу від 04 серпня 2017 року, посвідчених приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В.

Однак, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 23 січня 2018 року вищевказані: договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 577,5 кв.м. та договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:010:0053, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нотари О.І. і зареєстровані в реєстрах за №716 та №717 та договори купівлі-продажу спірних житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. та зареєстровані в реєстрах за №24 та №25 відповідно, були визнані недійсними. Тобто, на підставі вищезазначеного рішення суду від 23 січня 2018 року, ОСОБА_3 знову стала власником домоволодіння та земельної ділянки, по АДРЕСА_1 .

23 травня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений Договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 577,5 кв.м., житловою площею 256,8 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О. та зареєстрований в реєстрі за №626 (том 1 а.с.124) вартість дарунка сторони у цьому договорі визначили в 1 (одну) гривню, та Договір дарування земельної ділянки, площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:010:0053, також посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О. і зареєстрований в реєстрі за №629 (том 1 а.с.125). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №158324411 від 04.03.2019 року, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (запис) індексний номер 41272580 від 24 травня 2018 року, було проведено державну реєстрацію права власності №26311426 (дата та час державної реєстрації 23.05.2018 року 15:23:12) на земельну ділянку, площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:010:0053, за ОСОБА_1 . Того ж дня, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (запис) індексний номер 41272580 від 24 травня 2018 року, було проведено державну реєстрацію права власності №26311021 (дата та час державної реєстрації 23.05.2018 року 15:23:12) на домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 577,5 кв.м., житловою площею 256,8 кв.м., за ОСОБА_1 (том 1 а.с.30-37).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року скасовано, та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права власності - відмовлено (том 1 а.с.22-26).

11 липня 2019 року позивачка, яка вважала, що прийняла спадщину після батька спільним з ним проживанням, а тому протягом шести місяців у неї не було необхідності подавати заяву про прийняття спадщини, після спливу шестимісячного строку звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. вже з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 2 а.с.10), яку вона вважала, що фактично вже прийняла. Спочатку нотаріусом їй було надано роз`яснення без заведення спадкової справи (том 1 а.с.10), а потім, коли нотаріус впевнився у відсутності у ОСОБА_6 будь-якої реєстрації, приватним нотаріусом було відкрито спадкову справу №13/2019 (том 2 а.с.10-25) за останнім відомим місцем проживання спадкодавця у його доньки. Оскільки право власності ОСОБА_3 було скасовано, спірне майно фактично повернулося у власність ОСОБА_6 . Так, після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на майно: домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 577,5 кв.м., житловою площею 256,8 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:010:0053. Однак у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 було відмовлено, оскільки не є можливим встановлення факту, її, ОСОБА_2 сумісного проживання з померлим батьком ОСОБА_6 на день його смерті та пропуском ОСОБА_2 строку для прийняття спадщини, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 серпня 2019 року (том 2 а.с.25). З огляду на вищевикладені обставини, ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом та обрала спосіб захисту саме встановлення судом на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України факту її сумісного проживання з померлим батьком ОСОБА_6 на день його смерті, який вважала ефективним (ч. 2 ст. 5 ЦК України) та таким, що відповідає обставинам її проживання з батьком до часу його смерті. Нотаріус у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії також одночасно посилається і на положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України (визначення додаткового строку для прийняття спадщини), яке є взаємовиключним по відношенню положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України (встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини), на яке, як на правову підставу свого позову посилається позивач.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 за життя мав одне єдине громадянство України та постійно проживав на території України, хоча і мав дозвіл на проживання у Німеччині, де мав можливість безкоштовно, як етнічний іудей, отримувати ліки та лікування з проходженням відповідних реабілітаційних процедур, пов`язаних з лікуванням ВІЛ-інфекції на яку спадкодавець давно хворів, що не заперечувалось у судовому засіданні позивачкою. Зазначені вище обставини, підтверджуються зокрема Медичною довідкою від лікаря медичних наук Сальва Ботерашвілі від 09 вересня 2019 року (том №2 а.с.41-43) у якої ОСОБА_6 проходив відповідну реабілітацію з доданим до неї Звітом оздоровчого центру у м. Штольберг «Віфлеєм» від 15 листопада 2017 року (том 2 а.с.44-46).

Після смерті ОСОБА_6 , його донька ОСОБА_2 виїхала до Німеччини, що підтверджується відповідними відмітками в закордонному паспорті позивачки (том 1 а.с.15), де й здійснила поховання батька. Також позивач пояснила, що після смерті її батька на консультації у приватного нотаріуса її було запевнено, що якщо її батько постійно проживав разом з нею, то вона вже прийняла спадщину. Але, коли ОСОБА_2 в свою чергу звернулася до приватного нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачку повідомили, що під час попередньої консультації у нотаріуса малось на увазі не саме по собі постійне проживання ОСОБА_6 разом з нею, ОСОБА_2 , а саме їх спільну прописку тобто реєстрацію, яка для нотаріуса є підтвердженням постійного проживання. Так, відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії, приватним нотаріусом в своїй постанові від 22 серпня 2019 року було вказано, що: (мовою оригіналу) «Отже, виходячи із вищезазначеного, не є можливим встановлення факту Вашого сумісного проживання з померлим ОСОБА_6 на день його смерті.», хоча в кінці своєї постанови приватний нотаріус помилково замість звернення до суду за встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України) рекомендує звернутися до суду за визначенням додаткового строку (ч. 3 ст. 1272 ЦК України), який за даних обставин є неналежним способом захисту права ОСОБА_2 на спадщину після її батька.

Внаслідок примусового виселення та зняття з реєстраційного обліку з власного будинку, ОСОБА_6 переїхав на постійне проживання до своєї доньки ОСОБА_2 , зареєстрованої та проживаючої разом зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_12 (онукою спадкодавця) в квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується Актом про постійне проживання від 22 січня 2019 року, за підписами сусідів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (підписи яких затверджені начальником КП «Жилсервіс-2» м. Дніпро) (том 1 а.с.12); Довідкою про склад сім`ї від 31 січня 2019 року (том 1 а.с.14), та поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні зокрема ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які підтвердили факт спільного проживання позивачки ОСОБА_2 разом з батьком ОСОБА_6 та пояснили суду, що дійсно ОСОБА_6 проживав разом з донькою ОСОБА_2 в квартирі позивачки; ОСОБА_6 періодично виїжджав до Німеччини на лікування, однак постійно проживав в Україні; востаннє ОСОБА_6 бачили незадовго до його смерті 2017 року; зазначали, що досить часто ОСОБА_6 гуляв з онукою, купував продукти харчування.

З відповіді Державної прикордонної служби України №2397/19 від 01 липня 2019 року про перетин державного кордону ОСОБА_6 вбачається, що протягом останнього року життя (2017 рік) ОСОБА_6 проживав 177 днів в Україні, а на лікуванні у Німеччині перебував тільки 109 днів (том 1 а.с.201). Жодних належних та допустимих доказів наявності у ОСОБА_6 іншого житла, окрім квартири його доньки (позивачки по справі) відповідачами суду надано не було, також не надано і підтверджуючих належних доказів в обґрунтування своєї позиції щодо не згоди з позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що спірні домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 577,5 кв.м., житловою площею 256,8 кв.м. та земельна ділянка, площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:010:0053, належали законно за життя ОСОБА_6 і це право після його смерті входить до складу спадщини, а тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцю, який прийняв спадщину, тобто позивачці як спадкоємиці за законом свого батька, ОСОБА_6 .. А оскільки, спірне майно вибуло з володіння спадкодавця ОСОБА_6 не з його волі, суд вважав, що позивачка, як єдиний спадкоємець ОСОБА_6 , має право на захист свого спадкового права та витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 спірного домоволодіння та земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 1261 ЦК України, передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В положенні ч. 3 ст. 1268 ЦК України мова йдеться саме про проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про спільну реєстрацію зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Адже, особа не залежно від наявності у неї реєстрації (чи відсутності будь-якої реєстрації як у ОСОБА_6 ) має право на свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Згідно вимог ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України «Недійсність правочину»: «Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу».

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 236 ЦК України «Момент недійсності правочину» нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Вимоги про скасування за відповідачами записів про реєстрацію їх права власності на спірні домоволодіння та земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме є похідними від правомірності їх прав на зазначене майно, тому теж підлягають задоволенню.

Враховуючи положення ч.3,5 ст. 1268 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасоване, є таким, що вибуло поза волею власника, - таке майно може бути витребувано його власником чи його спадкоємцем у будь-якому випадку навіть і від добросовісного набувача. Аналогічна правова позиція викладена в рішеннях Верховного Суду України у справах №6-251цс15 від 24.06.2015 року та №6-1168цс15 від 02.09.2015 року.

Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Окрім цього, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Та незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що померлий ОСОБА_6 постійно проживав з позивачкою ОСОБА_2 , оскільки в довіреності зареєстрованим місцем проживання померлого значиться Німеччина, крім того він був прийнятий на консульський облік у Німеччині, колегія суддів не може прийняти до уваги, у зв`язку з тим, що матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_6 проживав 177 днів в Україні, а у Німеччині він перебував лише 109 днів на лікуванні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом безпідставно задоволено позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом, у зв`язку з тим, що спірне майно до складу спадщини не входило, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки рішення на підставі якого відповідачка набула право власності скасовано, а отже власником майна був ОСОБА_6 ..

Крім того, також доводи апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" про те, що рішення суду було звернуто стягнення на предмет іпотеки, реалізація майна відбулася у примусовому порядку, а тому підстави для застосування ст. 388 ЦК України відсутні, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, вимоги апеляційних скарг не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційних скаргах доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

В зв`язку із залишенням апеляційних скарг без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтами судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко