Справа № 953/198/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2020 р. Київський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді - Шаренко С.Л.,

при секретарі - Мельник В.В.,

за участю:

представника позивача - адвоката Голубцова В.А.,

представника відповідача

та третьої особи - адвоката Мизиненко І.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у приміщенні Київський районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває зазначена цивільна справа.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Голубцов В.А. надав до суду в якості уточненої позовної заяви нову редакцію позовної заяви до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якому просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу 4/10 частки квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка діяла на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алтуніною Т.П., 21 березня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 744.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Голубцов В.А. також зауважив, що вказана позовна заява є заявою про зміну предмету первісного позову та просив розглядати справу відповідно до уточнених позовних вимог. При цьому, на думку представника позивача, підстави позову залишилися без змін.

Представник відповідача ОСОБА_5 заперечувала проти прийняття уточненої позовної заяви, вказуючи на те, що виходячи зі змісту первісного позову та уточненого позову, позивач одночасно змінює як предмет так й підстави позову, що суперечить ст. 49 ЦПК України, оскільки фактично позовна заява від 15 червня 2020 року є новим позовом, та просив відмовити у зміні предмету позову по справі.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступне.

30 грудня 2019 року представник позивача адвокат Голубцов В.А. звернувся до Київського районного суду міста Харкова з позовною заявою до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів отриманих нею від ОСОБА_3 під час продажу 4/10 частки квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 у сумі 100 000, 00 грн., 3% річних за користування чужими грошима в розмірі 8 342, 47 грн., інфляційних витрат в розмірі 25 160, 99 грн.

В якості підстав позову було зазначено, що після укладання Договору купівлі-продажу 4/10 частки квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алтуніною Т.П., 21 березня 2017 року, зареєстрованим в реєстрі за № 744, відповідач не передав отримані грошові кошти позивачу, що є порушенням п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України.

В якості способу захисту було обрано п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України виконання обов`язку в натурі.

Цивільний процесуальний кодекс України передбачає право позивача змінити або предмет позову, або підстави позову. Тому, одночасна зміна предмета позову та підстав позову прямо забороняється. Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Тому в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, а це за своєю суттю - вже новий позов. Саме у зв`язку із цим законодавцем було закріплено альтернативну зміну предмета чи підстав позову.

Згідно із нормами цивільного процесуального права, предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд має ухвалити рішення. Вказана дефініція дає правильне розуміння того, що позивач, звертаючись до суду, має матеріально-правову заінтересованість захистити своє право.

Під підставами позову розуміють обставини, якими позивач обґрунтовує свою вимогу, а також факти, що підтверджують ці обставини. Такими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто факти, які зумовлюють певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому до підстави позову не можуть входити обставини, які виступають доказами в справі. З ними закон не пов`язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов`язків. Вони лише підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову.

Крім того, поряд із предметом і підставою позову виділяють окремий елемент позову - його зміст.

Під змістом позову розуміють вид (спосіб) судового захисту, що прямо передбачається законом, з яким позивач звертається до суду.

Законодавець у частині 1 статті 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права й інтересу, а в частині 2 статті 16 ЦК України визначив орієнтовний перелік способів здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Таким чином, предмет позову - це те, що конкретно вимагає позивач; підстава позову - те, чим позивач обґрунтовує свої вимоги; зміст позову - це спосіб захисту порушеного права.

Таке ж розуміння елементів позову закріплено зокрема у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду». Аналогічної думки дотримується Касаційний цивільний суд в складі Верховного Суду, зокрема в Постанові від 30.10.2019 по справі № 370/2201/15-ц.

Дослідження Позовної заяви від 15 червня 2020 року дозволяє дійти до висновку, що позивачем одночасно змінюється всі елементи позову, - предмет, підстави та зміст, що є порушенням ч.3 ст. 49 ЦПК України.

Щодо зміни предмету позову замість стягнення грошей, позивач просить визнати недійсним правочин.

Щодо зміни підстав позову - с силу приписів ч. 1 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивач в Позовній заяві від 15 червня 2020 року не вказує обставин, з якими він пов`язує обґрунтування нового предмету позову.

Проте, аналіз предмету позову визнання правочину недійсним, дозволяє дійти до висновку щодо переліку обставин, які є підставою позову, зокрема відповідно до ст. 215 ЦК України, в якості підстав недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог його дійсності, встановлених ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Тому, суд критично відноситься до твердження позивача про те, що в позовній заяві від 15 червня 2020 року ним не змінюються підстави позову. Суд доходить до висновку про те, що позивачем умисно не вказано нових підстав позову за для штучної зміни предмету позову.

Оскільки ні позивачем, ні його представником при подачі позовної заяви від 15 червня 2020 року не було дотримано вимоги діючого ЦПК України, тому підстав зміни предмету позову не має. Розгляд справи слід продовжити в межах тих позовних вимог, які сформульовані позивачем при пред`явленні первісного позову від 30 грудня 2019 року.

Суд роз`яснює представнику позивача адвокату Голубцову В.П. його право та право позивача звернутися до суду з окремою позовною заявою про визнання правочину недійсним, в порядку встановленому законом.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Керуючись ст. ст. 13, 49, 175 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У прийнятті уточненої позовної заяви про зміну предмету позову від 15 червня 2020 року у справі №953/198/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Повернути заявнику представнику ОСОБА_1 адвокату Голубцову В.А. позовну заяву від 15 червня 2020 року.

Продовжувати розгляд справи в межах предмету та підстав позову викладених у позовній заяві від 30 грудня 2019 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали апеляційної скарги.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: С.Л. Шаренко