Справа № 2-3797/11
Провадження № 4-с/522/51/20
УХВАЛА

12 березня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

за участю секретаря судового засідання Шеян І.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича, за участі стягувача: Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся представник ОСОБА_1 за участі стягувача: Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М. М.

В обґрунтування скарги зазначив, що 25 травня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси виданий виконавчиий лист 2-3797/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ПАТ « Південгідроспецбуд» на корист ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № від 23 липня 2007 року у розмірі 179191, 26 дол. США.

18 жовтня 2019 року за заявою ПАТ «УкрСиббанк» приватним виконавцем Виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. відкрито виконавче провадження №60357330, про що винесено постанову про відкриття провадження. В постанові про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем Виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. самостійно визначено суму боргу в еквіваленті до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют на день відкритття виконавчого провадження у розмірі 4 431399,86 грн. Також в постанові про відкриття виконавчогло провадження № 60357330 від 18 жовтня 2019 року приватним виконавцем стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір /основну винагроду приватного виконавця у розмірі 443 139, 9 грн. Тому, на думку предстанвика скаржника, дії приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. з відкриття виконавчого провадження №60357330 від 18 жовтня 2019 року по виконання виконавчого листа № 2-3797/11 є неправомірними, а поставнова про відкриття виконавчого провадження, на думку представника скаржника, підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 28 листопада 2019 року провадження по справі відкрито та призначено судове засідання на 05 грудня 2019 року.

У судове засідання 05 грудня 2019 року з`явився представник ОСОБА_1 .

Інші учасники справи у судове засідання 05 грудня 2019 року не з`явились. Про час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомляли. Розгляд скарги відкладено на 28 січня 2020 року, у зв`язку із ненадходження до суду належним чином завірених матеріалів виконавчого провадження.

У судове засідання 28 січня 2020 року учасники справи не з`явились про час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином. Від представника скаржника до суду надійшла заява про відкладення розгляду скарги, у зв`язку із знаходженням на лікарняному. Розгляд скарги відкладено на 11 лютого 2020 року.

У судове засідання 11 лютого 2020 року учасники справи не з`явились про час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином. Від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського В.М. надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Розгляд скарги відкладено на 12 березня 2020 року.

У судове засідання 12 березня 2020 року учасники справи не з`явились про час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином. Від представника скаржника надійшла заява про розгляд скарги за її відсутності.

Ухвалою суду від 12 березн 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського В.М. про закриття повадження по розгляду вказаної скарги.

У зв`язку з цим та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності дійшов висновку про відмову у задовленні скарги ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2011 року видано виконавчий лист 2-3797/11 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ПАТ «Південгідроспецбуд» на корист ПАТ « УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № від 23 березня 2007 року у розмірі 179191, 26 дол. США./

За заявою представника ПАТ « УкрСиббанк» від 17 жовтня 2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. від 18 жовтня 2019 року відкрито виконавче провадження № 60356690

У вказаній постанові, в п.1 резолютивної частини приватним виконавцем у пункті «суть стягнення» зазначено про «стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором № від 23 березня 2007 року у розмірі 179191, 26 дол. США. (станом на 18.10.2019 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 4431399,86 грн.)

Також, в п.3 резолютивної частини вказаної постанови, приватним виконавцем зазначено про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 443199,99 грн.

18.10.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. винесено постанову (ВП № 60356690) про стягнення з боржника основної винагороди, в якій зазначено про стягнення з ОСОБА_1 , основної винагороди приватного виконавця у сумі 443199,99 грн.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов"язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, до яких, зокрема, відносяться і накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

За ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 ст.26 вищевказаного Закону визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви або повідомлення, передбачених частиною першою цієї статті, отримує в Єдиному державному реєстрі виконавчих документів електронну копію виконавчого документа та виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника передбачений розділом 7 Закону України "Про виконавче провадження".

Частинами 1, 2 ст.48 ЗУ « Про виконавче провадження», встанолено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відтак, в ході виконавчого провадження державний виконавець, на свій розсуд, може звертати стягнення як на кошти боржника у гривнях, так і в іноземній валюті.

При цьому слід зазначити, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, визначено, що органи державної виконавчої служби мають відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів на їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках.

Пунктами 5.1, 5.2, 5.4 Положення №216 передбачено, що платіжна вимога на списання оформляється, приймається, надсилається для виконання до уповноваженого банку, виконується, повертається та відкликається відповідно до порядку, визначеного нормативно-правовими актами Національного банку з питань здійснення безготівкових розрахунків у національній валюті в Україні, з урахуванням особливостей, викладених у цьому Положенні. Платіжна вимога на списання подається органом державної виконавчої служби безпосередньо до уповноваженого банку, у якому відкрито рахунок клієнта-боржника / коррахунок банку-боржника [така платіжна вимога обов`язково має містити підпис відповідального виконавця уповноваженого банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування державних коштів (далі - орган казначейства), що обслуговує орган державної виконавчої служби, та відбиток штампа уповноваженого банку або органу казначейства, що обслуговує орган державної виконавчої служби], або через уповноважений банк чи орган казначейства, що обслуговує орган державної виконавчої служби. Уповноважений банк виконує платіжну вимогу на списання коштів у визначеному в ній виді іноземної валюти (з конвертацією в інший вид іноземної валюти, визначений у призначенні платежу) або платіжну вимогу на списання національної валюти для купівлі за її рахунок відповідного виду іноземної валюти (визначений у призначенні платежу), у якій обов`язково зазначено: номер рахунку клієнта-боржника/коррахунку банку-боржника (в іноземній або національній валюті), з якого здійснюватиметься списання; номер рахунку в іноземній валюті органу державної виконавчої служби/приватного виконавця; сума та назва національної/іноземної валюти, що підлягає списанню для купівлі/конвертації. У призначенні платежу зазначається, що іноземна валюта, яка списується, підлягає конвертації на МВРУ в іншу іноземну валюту (її назва) або те, що за національну валюту, що списується, купується іноземна валюта (її назва) з посиланням на статтю 49 Закону №1404-VІІІ та назва, номер (якщо він є) і дата видачі виконавчого документа.

Таким чином, у разі виявлення коштів боржника в фінансовій установі у гривнях державний виконавець дає доручення цій фінансовій установі про купівлю відповідної іноземної валюти. За відсутності у цієї установи права на купівлю валюти державний виконавець зобов`язує її перерахувати стягнуту суму у гривнях до фінансової установи, яка має таке право.

Оскільки рахунки ВДВС відкрито у Державній казначейській службі України та у банку ВДВС відсутнє право на здійснення валютних операцій, державний виконавець зобов`язаний у постанові про відкриття виконавчого провадження стягувану суму боргу в іноземній валюті зазначити в еквіваленті до гривні. При цьому неможливість незазначення заборгованості у національній валюті - гривні, пов`язана також з особливостями Автоматичної системи виконавчого провадження (АСВП).

Вкана позиція також міститься у постанові Верховного суду від 16 травня 2018 року справа № 30/5005/99/37/2012

За таких обставин, на переконання суду, закон не містить норм, які б забороняли приватному виконавцю зазначати в постанові про відкриття виконавчого провадження суми стягнення в гривневому еквіваленті, за тих умов, що в цій постанові буде збережено текст резолютивної частини виконавчого документу про стягнення грошових коштів в іноземній валюті, що й зроблено приватним виконавцем, а відтак підстав для визнання неправомірними дій приватного виконавця в цій частині у суду не має.

Щодо зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження розміру основної винагороди приватного виконавця.

Згідно з п. 2 ч. 5 статті 26 ЗУ « Про виконавче провадження» у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно ч.1,2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збірстягується зборжника доДержавного бюджетуУкраїни. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно п.1 ч.1, ч.4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчогопровадження складаютьсяз виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27цього Закону,або основноївинагороди приватноговиконавця. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно ч.3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Тобто визначення розмірі основної винагороди приватного виконавця прямо передбачена ч. 3 ст. 45 ЗУ « Про виконавче провадження», тому суд не вбачає не правомірності дій приватного виконавця виконавчого округу Долинського М.М. при визначенні розміру основної винагороди приватного виконавця та винесення постанови щодо її стягнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У зв`язку з цим, суд доходить до висновку, що оскаржувані рішення та дії приватного виконавця були прийняті або вчинені відповідно до закону,в межах повноважень приватного виконавця,а право заявника не було порушено, тому суд доходить до висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича, за участі стягувача: Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк».

На підставі ст.ст. 18, 26, 27, 42, 45, 49 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 451 ЦПК України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У задовленні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича, за участі стягувача: Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня отримання її копії.

Повний текст ухвали складено 20 березня 2020 року.

Суддя Свячена Ю.Б.