Справа № 161/1324/20
Провадження № 2/161/1434/20
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18 червня 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Пушкарчук В.П.,

за участю секретаря судового засідання Загоровської І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Іншим співвласником вказаної квартири є її батько ОСОБА_3 , який залучений до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача. Вказує, що відповідач зареєстрований у вищевказаній квартирі з 02 березня 2011 року, однак вже більше року фактично не проживає за місцем реєстрації, адже мешкає за кордоном, там працює і не має наміру повертатися. Позивач зазначає, що реєстрація особи у квартирі, яка фактично не проживає там, порушує її права власника, адже кількість зареєстрованих осіб впливає на вартість утримання майна, зокрема, на вартість житлово-комунальних послуг. Факт того, що відповідач фактично не проживає за місцем реєстрації підтверджується актом Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 06 грудня 2019 року, відповідно до якого, за свідченням сусідів, встановлено, що ОСОБА_2 з 2018 року по теперішній час не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки виїхав проживати до Польщі.

На підставі вищенаведеного позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 27 січня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Станом на 18 червня 2020 року до суду від відповідача відзив на позовну заяву не надходив.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, попередньо подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Наведене підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 липня 2017 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10, 11, 12).

З копії будинкової книги для реєстрації громадян, які проживають в АДРЕСА_2 встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за вищевказаною адресою з 02 березня 2011 року (а.с.13-18).

За відомостями Реєстру Луцької міської територіальної громади встановлено, шо на час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 .

Факт не проживання ОСОБА_2 за адресою зареєстрованого місця проживання підтверджується актом т.в.о. заступника начальника Луцького ВП ГУНП у Волинській області №42961/58/04-19 від 06 грудня 2019 року, за змістом якого встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно з 2018 року по теперішній час не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , адже фактично проживає в Польщі (а.с.19).

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із частиною третьою статті 319 Цивільного кодексу України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов: відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік та відсутність поважних причин непроживання за адресою такого жилого приміщення.

Судом установлено, що відповідач зареєстрований в квартирі позивача, як член сім`ї власника помешкання, та за власним бажанням, добровільно залишив помешкання у 2018 року, тобто визначив собі інше місце проживання, спірним житлом не користується, не бере участі в його утриманні та оплаті комунальних послуг. Наведене свідчить, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі без поважних причин більше одного року.

З врахуванням вищенаведених норм закону та, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяЛуцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук