Постанова

Іменем України

03 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 1512/2-761/11

провадження № 61-1605св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Одеське міське управління земельних ресурсів,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2015 року у складі судді Куриленко О.М. та постанову Одеської апеляційного суду від 6 грудня 2018 року в складі колегії суддів: Кононенко Н.А., Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

19 вересня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Одеського міського управління земельних ресурсів, з подальшими уточненнями позовних вимог, відповідно до яких просив суд ухвалити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_2 відновити межі земельної ділянки, що розташована під частиною домоволодіння по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , відповідно до порядку землекористування та меж Державного акту на землю; зобов`язати ОСОБА_2 , з одного боку, та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 встановити порядок землекористування шляхом визначення меж земельної ділянки ОСОБА_1 .

Позов мотивовано тим, що на підставі договору довічного утримання він є власником 27/100 частин будинку АДРЕСА_1 .

Станом на 22 серпня 1994 року між ОСОБА_2 та попереднім власником ОСОБА_8 було визначено порядок користування земельною ділянкою, відповідно до якого земля була розділена між сторонами і ОСОБА_8 дала свою згоду на приватизацію відповідачкою земельної ділянки площею 297 кв.м. Однак, відповідач ОСОБА_2 самовільно захопила частину земельної ділянки, що раніше належала ОСОБА_8 , чим порушили його права.

У теперішній час позивач бажає здійснити приватизацію виділеної йому земельної ділянки, однак це питання не може бути вирішено у зв`язку з відсутністю згоди з боку відповідачів добровільно визначити порядок користування земельною ділянкою. Вказане і стало підставою для звернення до суду з позовом.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2015 року, залишене без зміни постановою Одеської апеляційного суду від 6 грудня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до норм Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України "Про Державний земельний кадастр" та Закону України "Про землеустрій" до повноважень суду не відноситься розгляд питань, що стосуються встановлення меж земельних ділянок відповідно до координат обчислених землевпорядними організаціями, тому що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної, а також земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування, а не на підставі рішення суду. Вимоги позивача носять неконкретний характер, оскільки ним в позові не зазначені конкретні розміри та межі між земельними ділянками.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2015 року та постанову Одеської апеляційного суду від 6 грудня 2018 року, в якій просить судові рішення скасувати та постановити нове рішення, ким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та витребувано справу з Київського районного суду м. Одеси.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

25 червня 2019 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_2 про розгляд справи з викликом осіб, які брали участь у справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно не дослідили обставини, що мають значення для справи, не надали належної правової оцінки доводам позивача. Зокрема, суди не звернули належної уваги на той факт, що згідно висновку земельної-технічної експертизи №3320 від 18 березня 2015 року, встановлено що фактична площа та конфігурація зовнішніх меж та місце розташування земельної ділянки ОСОБА_2 не відповідають її державному акту на право власності на землю серії IV-ОД № 051149 від 28 грудня 1998 року та технічної документації для його складання. Фактична площа та конфігурація зовнішніх меж, а також просторове місце розташування земельної ділянки не відповідають її державному акту на право власності на землю серії IV-ОД № 051177 ОСОБА_9 , яка на час розгляду спору стала належати ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .

Крім того, зазначає, що відповідно до висновків додаткової судової земельно - технічної експертизи №3230 від 17 серпня 2017 року встановлено технічну можливість відновлення меж земельних ділянок відповідачів по справі згідно їх державними актами на землю та описані топографічні точки, у яких необхідно перенести огородження.

Відзив на касаційну скаргу

11 березня 2019 року надійшли відзиви від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в яких вони просять касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначають, що судові рішення постановлені з дотриманням норми матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини справи, щодо земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 :

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 18 жовтня 1985 року ОСОБА_8 відповідно до свідоцтва на спадщину успадкувала після смерті свого чоловіка, ОСОБА_10 житловий будинок з надвірними прибудовами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , 100% закінченого будівництва але не зданого в експлуатацію (т. 2, а.с. 144).

Рішенням Київської районної ради народних депутатів виконавчого комітету № 267 від 17 квітня 1987 року затверджено акт приймальної комісії із змінами, та прийнято в експлуатацію будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 42,4 кв.м., в тому числі 2 житлові кімнати площею 28,5 кв.м. з надвірними прибудовами: сарай «Д» - 3,0 кв.м. х 2,0 кв.м., сарай «Г» - 2,20 х 2,30 кв.м., туалет «В» - 1, 3 х 0,8 кв.м., побудованих ОСОБА_8 - спадкоємицею - дружиною гр.. ОСОБА_10 (померлого), на земельній ділянці площею 570 кв.м. (т. 2, а.с. 150-151).

03 жовтня 1989 року ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу продала ОСОБА_2 3/5 частини вищезазначеного будинку (т. 2, а.с. 152-153).

Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів № 89 від 16 лютого 1990 року ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво до належній їй частини домоволодіння АДРЕСА_1 , прибудови «а1-а2» - 4,5х8,8 м для розміщення кухні, коридору, ванної та веранди, також сараю «Е» - 6,8х3,5 м, літньої кухні «Б» - 3,0х4 м та вбиральні «Ж» - 1,1х1,1 м, згідно до проекту (т. 2, а.с. 154).

31 серпня 1990 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_2 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_2 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 62).

20 серпня 1993 року виконавчим комітетом Київської районної ради народних депутатів було прийнято рішення № 1000, відповідно до якого узаконені самовільно зведені ОСОБА_2 сараї літ. «З» 2,0х2,0 м та літ. «И» - 3,5х1,25 м. (т. 2, а.с. 174).

Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів № 790 від 09 вересня 1994 року за ОСОБА_8 визнано право власності на тамбур площею 4,6 кв.м., зведений нею до належної їй частини домоволодіння та проведено розрахунок часток з оформленням права власності на нові ідеальні частки в домоволодінні:

- за ОСОБА_2 визнано право власності на 73/100 частини домоволодіння: в будинку літ. «А» житлову кімнату площею 16,6 кв.м та коридор -6,5 кв.м; в літ. «а» - коридор 2,7 кв.м, кухню 12,3 кв.м. санвузол 4,8 кв.м; в літ. «аі» - коридор 3,2 кв.м, кладова 3,1 кв.м, а також дворові споруди: літня кухня «Б», гараж - сарай «Е», сараї «З» та «И», альтанка, ворота - №1, забори - №№ 2, 4. 6, 7, мостіння І, III;

- за ОСОБА_8 визнано право власності на 27/100 частин домоволодіння: в будинку літ. «А», кухню площею 5,4 кв.м.; в літ «А1» - житлову кімнату 11,9 кв.м., в літ «а2» - коридор 4,6 кв.м.; а також ганок, сараї «Д» і «Г», вбиральня - «В», хвіртка № 3, паркан - №№5,8 (т. 2, а.с. 159).

19 вересня 1994 року ОСОБА_2 та ОСОБА_8 видані свідоцтва на право власності на їх частки житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами (т. 2, а.с. 163,164).

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 771 від 07 серпня 1998 року передано ОСОБА_2 в безоплатну приватну власність земельну ділянку площею 328 кв.м. по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 102 оборот - 103).

24 вересня 1998 року представником Одеського міського земельно - кадастрового бюро Тарасенко М. Г. в присутності землевласника ОСОБА_2 , суміжних землевласників/землекористувачів ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 складено акт, відповідно до якого встановлено та узгоджено межі земельної ділянки в натурі, проведена передача та встановлення меж в натурі земельної ділянки площею 328 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , а.с. 105).

Судами встановлено, що в акті міститься інформація, що спорів по встановленню меж земельної ділянки в натурі суміжними землекористувачами / землевласниками не виявлено.

28 грудня 1998 року ОСОБА_2 отримала державний акт серії ІV - ОД № 051149 на право приватної власності на землю, з зазначенням площі ділянки у розмірі 0,0328 га та з встановленням меж земельної ділянки переданої їй у власність (т.1, а.с. 15).

05 червня 2003 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А. О. посвідчено договір довічного утримання, відповідно до якого ОСОБА_8 передала у власність ОСОБА_1 належні їй 27/100 частин житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , який складається з одного кам`яного житлового будинку під літерою «А» житловою площею 28,5 кв.м. та надвірних споруд під літерами: «Б» - літня кухня; «В» - вбиральня; «Г,Д,З,И» - сараї; «Е» - гараж-сарай; № 1-8 - огорожі; І-ІІІ -мостіння; ІV - шахта, розташованих на земельній ділянці площею 605 кв.м. (т. 1, а.с. 22).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла, про що Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 9605, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 23).

Фактичні обставини справи, щодо суміжної земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння від 29 квітня 1996 року ОСОБА_9 належить домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 ( т.1 , а.с. 47).

07 липня 1998 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Гурьяновою Л. Г. посвідчено заяву ОСОБА_8 про надання згоди на видачу державного акту на землю, а саме на частину її земельної ділянки, розміром 1,64х22 м., всього 36 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 яка примикає до земельної ділянки по АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_9 (т.1, а.с. 42).

06 листопада 1998 року Управління земельних ресурсів та кадастру виконкому Одеської міської ради надав висновок № 360, відповідно до якого передав у приватну власність ОСОБА_9 земельної ділянки площею 630 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , для обслуговування житлового будинку та господарських будівель ( т.1 а.с. 43)

Результатами обстеження та геодезичних вимірювань, виконаних КП «Одеспроект», площа земельної ділянки складає 630 кв.м.: у тому числі 595 кв.м. - згідно з першопочатковим відводом під індивідуальне житлове будівництво та 36 кв.м. згідно заяви ОСОБА_8 - переходить в користування ОСОБА_9 .

Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 1122 від 25 грудня 1998 року передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_9 земельну ділянку площею 630 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (т. 1, а.с. 44).

20 травня 1999 року ОСОБА_9 отримав державний акт серії ІV- ОД № 051177 на право приватної власності на землю (т.1, а.с. 14).

10 серпня 2004 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Гур`яновою Л.Г. було посвідчено договір дарування частини земельної ділянки, згідно умов якого ОСОБА_9 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар частину належної дарителю земельної ділянки, площею 0,0173 га, що розташована на території АДРЕСА_3 ( т.1 , а.с. 48).

10 серпня 2004 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Гур`яновою Л.Г. посвідчено договір дарування частини земельної ділянки, згідно умов якого ОСОБА_9 подарував, а ОСОБА_5 прийняла в дар частину належної дарителю земельної ділянки, площею 0,0188 га, що розташована на території АДРЕСА_3 ( т.1 , а.с. 51).

10 серпня 2004 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Гур`яновою Л.Г. було посвідчено договір дарування частини домоволодіння, згідно умов якого ОСОБА_9 подарував, а ОСОБА_5 прийняла в дар 17/100 часток належного дарителю домоволодіння АДРЕСА_3 яке в цілому складається з двох кам`яних жилих будинків, означених в схематичному плані літерами «А», «Ж», жилою площею - 137,0 кв.м., та надвірних споруд означених: «Г» - сарай, «Е» - гараж, 2-7 - огорожа, І - мощіння, розташованих на земельній ділянці площею 630 кв.м.

В користування обдарованої перейшло із літери «А»: 1-1 - коридор; 1-2 - кухня; 1-3 - житлова; 1-4 - коридори; 1-5 - житлова; 1-6- санвузол, житловою площею - 36,4 кв.м.; літера «Е» - гараж (т. 1, а.с. 54).

10 серпня 2004 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Гур`яновою Л.Г. було посвідчено договір дарування частини домоволодіння, згідно умов якого ОСОБА_9 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар 65/100 часток належного дарителю домоволодіння АДРЕСА_3 яке в цілому складається з двох кам`яних жилих будинків, означених в схематичному плані літерами «А», «Ж», жилою площею - 137,0 кв.м., та надвірних споруд означених: «Г» - сарай, «Е» - гараж, 2-7 - огорожа, І - мощіння, розташованих на земельній ділянці площею 630 кв.м.

В користування обдарованої перейшло: житлове літера «Ж» повністю, житловою площею 66,9 кв.м. (т. 1, а.с. 57-58).

24 березня 2005 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів ОСОБА_5 видано два державних актів серії ОД № 063031 на право власності на земельну ділянку площею 0,0188 га. та серії ОД № 063030 на право власності на земельну ділянку площею 0,0173 га. які розташовані в АДРЕСА_3 (т. 1 , а.с. 59, 64).

06 квітня 2005 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_18 та ОСОБА_4 , яка після одруження змінила прізвище на « ОСОБА_4 », вказане підтверджується копією свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_3 (т. 1, а.с. 63).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер, про що Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 3535.

29 листопада 2007 року державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори Сальнікова З. В. видала два Свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно яких ОСОБА_3 успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_9 18/100 частин домоволодіння під АДРЕСА_3 також земельну ділянку площею 0,0269 кв.м. за цією ж адресою (т. 1, а.с. 142-147).

Судами встановлено, що після смерті ОСОБА_8 , в 2004 році ОСОБА_1 розпочав приватизацію її частки земельної ділянки.

Судами встановлено, що на момент укладення договору довічного утримання ОСОБА_8 та ОСОБА_1 ОСОБА_8 користувалася ділянкою площею 241 кв.м (569 кв.м - 328 кв.м).

Судами встановлено, що в 2007 році з метою проведення приватизації земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_1 , останнім було замовлено в Українському державному науково виробничому інституті зйомок міст та геоінформатики ім. А.В. Шаха геодезичні роботи по визначенню площі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 116-131).

Організації які складали для ОСОБА_1 технічну кадастрову документацію та топографічний план керувалися технічним паспортом КП «ОБТІ та РОН» 2003 року та визначали площу ділянки ОСОБА_1 у розмірі 271 кв.м.

Згідно технічного звіту було встановлено, що земельна ділянка яка знаходиться в користуванні ОСОБА_1 має площу 0,0243 га; земельна ділянка ОСОБА_2 має площу 0,0340 га, земельна ділянка ОСОБА_20 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_3 має площу 0,0639 га.

Відповідно до висновку № 568 від 11 грудня 2007 року Українського державного науково виробничого інституту зйомок міст га геоінформатики ім. А.В. Шаха - координати кутів поворотів окружних меж ділянки ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 , не відповідають точкам координат, занесеним в базу даних Одеського міського управління Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельним ресурсам» на 30.10.2007 року; координати кутів поворотів окружних меж ділянки ОСОБА_9 , який мешкає за адресою АДРЕСА_3 не відповідають точкам координат, занесеним в базу даних Одеського міського управління Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельним ресурсам», у зв`язку з розворотом координат на земельній ділянці. Встановлення причин даної невідповідності не входить в компетенцію Одеського відділення інституту «УкрГеоінформ» за відсутністю у останнього функцій ведення слідства або дізнання (т. 1, а.с. 191-195).

З метою встановлення причин невідповідності координат та фактичних розмірів земельних ділянок, які перебувають у користуванні сторін, судом була призначена судово будівельно - технічна експертиза, проведення якої було доручено Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНЮГ- ЕКСПЕРТИЗА».

Відповідно до експертного висновку № 207 від 18 серпня 2009 року - площа та розміри ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка фактично знаходиться у користуванні ОСОБА_2 , не в повній мірі відповідає Державному акту серії IV -- ОД № 051149 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , виділеної ОСОБА_2 на підставі Рішення Одеської міської ради від 28 грудня 1998 року.

Відповідно з державним актом ОСОБА_2 була виділена земельна ділянка площею 328 кв.м по АДРЕСА_1 . В фактичному користуванні знаходиться земельна ділянка площею 338 кв.м. Збільшення площі пов`язано з самозахопленням площі 10 кв.м за рахунок прилягаючої вул. Бригадної, про що свідчать збільшення лінійних розмірів меж від т. Г до т. В, уздовж вул. Бригадної від 27,53 м до 27,8 м (+0,17 м) та від т. В до т. Б, уздовж вул. Петрашевського від 11,65 до 12,16 м (+0,51 м).

Судами встановлено, що ділянка самозахоплення в односторонньому порядку прилягає до зовнішніх меж ОСОБА_2 та ніяким чином не впливає на межу суміжного землекористування з ділянкою ОСОБА_21

12 червня 2013 року позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_22 звернулись до суду з клопотанням про проведення повторної судової земельно-технічної експертизи для усунення розбіжностей між раніше призначеними експертизами.

Відповідно до висновку № 3320 судової земельно - технічної експертизи від 18 березня 2015 року, виконаного експертами Одеського науково - дослідного інституту судових експертиз встановлено, що: фактична площа, розміри та конфігурація зовнішніх меж, а також місцезнаходження земельної ділянки ОСОБА_2 не відповідає її державному акту Серії ІV -ОД № 051149 від 28 грудня 1998 року, та земельна ділянка ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не відповідає державному акту серії ІV -ОД № 051177 від 20 травня 1999 року виданого на ім`я ОСОБА_9 . Також в своєму висновку експерт зазначає, що для встановлення меж відповідно до правовстановлюючих документів необхідно повести ряд геодезичних робіт по встановленню меж в натурі.

Мотивувальна частина.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних

Перевіривши доводи касаційної скарги, вивчивши викладені аргументи, Верховний суд у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні/

Згідно зі ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до положень ч. 3 статті 120 Земельного Кодексу в редакції, чинній на момент виникнення у позивача права за договором довічного утримання було передбачено, що у разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Таким чином дослідивши всі обставини справи, суд першої та апеляційної інстанції дійшли до вірного висновку, що ОСОБА_8 за життя домовилася із суміжними власниками домоволодіння щодо порядку і меж землекористування. ОСОБА_8 надала свою згоду на отримання ОСОБА_2 державного акту про право власності на земельну ділянку розміром і конфігурацією згідно часток в домоволодінні за взаємною домовленістю, яка і була закріплена державним актом.

Частиною 4 статті 120 ЗК України передбачено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Отже як встановлено судами, відповідно до документації, що міститься в матеріалах справи, загальна площа земельної ділянки, що належала ОСОБА_2 та ОСОБА_8 складала 605 кв.м., то ОСОБА_2 з часткою 3/5 мала право на 363 кв.м., а ОСОБА_8 - на 242 кв.м. спірної земельної ділянки. Після передачі ОСОБА_9 ОСОБА_8 у 1998 році 36 кв.м., у останньої залишилось у користуванні 242-36=206 кв.м. і земельна ділянка саме такого розміру перейшла позивачеві за договором довічного утримання від 06 червня 2003 року.

Судами встановлено, що плутанина має місце через наявність технічних помилок, наявність яких була встановлена в ході судового розгляду в порядку адміністративного провадження та визнана Одеським міським управлінням земельних ресурсів (лист від 17 жовтня 2012 року № 01-27/р-34-1197-04) (т. 3 а.с. 166).

На листі № 16 Технічної документації по складанню державного акту ОСОБА_2 на право приватної власності на землю, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою АДРЕСА_1 , виконаного Державним - комунальним підприємством Одеське міське земельно - кадастрове бюро (надалі за текстом ТД) в каталозі координат окружних меж між точками 10 та 9 пропущена точка 10 К, ця точка позначена на листі ТД № 17, де приведені координати ділянки, площа якої знаходиться за червоною лінією (на державному акті ця частина ділянки виділена червоним кольором). Таким чином, на державному акті з одного боку визначений розмір 0,69 м, а з іншої сторони він відсутній, як наслідок на листі 7 ТД Абрис земельної ділянки невірно визначено відстань між точками № 21 та № 10 яка дорівнює 18,62 м, ця відстань фактично має бути прив`язана згідно опису меж земельної ділянки к точкам 21 та 10К. Відстань між точками 10К та 10 згідно каталогу координат (л. 17ТД ) складає 0,69 м.

В результаті зазначеної технічної помилки викривлюються межі ділянки та зменшується його фактична площа, оскільки розмір 10, 85 вираховується з виступу ділянки що за червоною лінією тому кінцева точка по висоті опускається на 0,69 м по всьому периметру ділянки по межі з користувачем ОСОБА_21 , що загалом складає 18 кв. м.

Отже, судом першої та апеляційної інстанції досліджені всі матеріали справи та встановлено, що межа ділянки проходить по стінах будинку, тобто допущена технічна помилка, бо у такому разі стіни будинку на 0,69 м, повинні бути переміщені, що фактично в дійсності є неможливим.

Так, Одеської регіональною філією ДП «Центр Державний земельний кадастр» був проведений комплекс топографо - геодезичних робіт, в результаті яких були виявлені розбіжності в площах та в межах земельних ділянок. Згідно висновку площа належної ОСОБА_1 земельної ділянки склала по факту 340 кв.м, в тім як по державному акту вона складає 328 кв.м, тобто різниця - 12 м. Згідно висновку №207 судової будівельно - технічної експертизи виконаної оціночною фірмою «Инюг - експертиза» 18 серпня 2009 року, також встановлено невідповідність фактичного розміру ділянки розміру зазначеному в державному акті, різниця за даним висновком склала 10 кв.м.

Межі земельної ділянки ОСОБА_2 з часу приватизації не змінювалися, самовільне захоплення прилеглих земель не здійснювалося, це можна вирахувати, якщо внести відповідні виправлення в технічну документацію та базу даних земельного кадастру, шляхом зазначення пропущеної точки 10 К та лінійного розміру по периметру земельної ділянки, що дорівнює 0,69 м. Зазначені виправлення не змінюють жодним чином площу земельної ділянки, оскільки площа розраховувалася виходячи з суми площ частин ділянки, які знаходяться в межах червоної лінії (площа дорівнює 327, 651 кв.м або 0,033 га) та частини ділянки розташованої за червоною лінією (площа 0,803 м або 0,000 га), що в сумі дає площу 328, 848 кв.м або 0, 0328 га (див. а.17 ТД).

Виявлені помилки приводять до хибного встановлення невідповідності фактичної площі земельної ділянки ОСОБА_2 площі та розмірам, зазначеним в державному акті на землю, а також до неправильного висновку щодо наявності з боку ОСОБА_2 та родини ОСОБА_3 самовільного захвату земель.

Відповідно до ст.78 Земельного Кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Завданнями цивільного судочинства є захист порушених прав фізичних осіб.

Згідно зі ст.ст. 91, 96 Земельного кодексу України власники земельних ділянок та землекористувачів зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відтак, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ст. 107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. Види документації із землеустрою: и) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися.

Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

Відповідно до п.1.13, 1.14 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельним ресурсах № 43 від 04 травня 1999 року, складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об`єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановчих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією.

Довгострокові межові знаки передаються на зберігання власнику або користувачу земельної ділянки, про що складається відповідний акт. Акт складається у трьох примірниках, підписується власником або користувачем земельної ділянки, виконавцем робіт і представником районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів Держкомзему України. Один примірник додається до технічної документації зі складання відповідного державного акта, другий - передається виконавцю робіт, третій - видається разом з державним актом на землю власнику або користувачу земельної ділянки. Власник або користувач земельної ділянки попереджається про відповідальність за порушення чи знищення вказаних знаків.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про землеустрій" встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України.

Доводи касаційної скарги, що межі його земельної ділянки в натурі (на місцевості) не співпадають із даними технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки, не заслуговують уваги з наступних підстав.

Відповідно до норм Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України "Про Державний земельний кадастр" та Закону України "Про землеустрій" до повноважень суду не відноситься розгляд питань що стосуються встановлення меж земельних ділянок відповідно до координат обчислених землевпорядними організаціями, тому що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки, а також земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування, а не на підставі рішення суду.

Отже, суд першої та апеляційної інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи, всебічно дослідили обставини справи, правильно визначили юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства при розгляді справи не допустив, тому, прийшли до обґрунтованого висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 до відповідачів про зобов`язання відновити межі земельної ділянки та встановлення порядку землекористування шляхом визначення меж земельної ділянки, є безпідставними.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують таких висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що ними порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

25 червня 2019 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_2 про розгляд справи з викликом осіб, які брали участь у справі.

Частиною першої статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Оскільки, розгляд цієї справи Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та необхідність виклику учасників справи для надання пояснень відсутня, то підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про розгляд справи з викликом осіб, які брали участь у справі немає.

Крім того, з огляду на положення статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій.

Ураховуючи наведене, заява ОСОБА_2 про розгляд справи з викликом осіб, які брали участь у справі не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про розгляд справи з викликом осіб, які брали участь у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Одеського міського управління земельних ресурсів про зобов`язання відновити межі земельної ділянки та встановлення порядку землекористування шляхом визначення меж земельної ділянки, відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2015 року та постанову Одеської апеляційного суду від 6 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров