Номер провадження: 22-ц/813/3342/20
Номер справи місцевого суду: 504/3294/15-ц
Головуючий у першій інстанції Добров П. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відсутність учасників справи апеляційну скаргу Чорноморської селищної ради Комінтернівського (нині Лиманського) району Одеської області на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом Чорноморської селищної ради Комінтернівського (нині Лиманського) району Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Чорноморської селищної ради Комінтернівського (нині Лиманського) району Одеської області про визнання додаткової угоди недійсною,

встановив:

31 серпня 2015 року позивач Чорноморська селищна рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 24 752,41 грн.

В свою чергу, у травні 2016 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Чорноморської селищної ради про визнання додаткової угоди недійсною (а.с.48-49).

Ухвалою суду від 23 березня 2016 року вказані позови об`єднані до спільного розгляду (а.с.73).

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач за первісним позовом посилався на те, що 31 травня 2007 року між Чорноморською селищною радою Комінтернівського району Одеської області та ФОП ОСОБА_1 був укладений договір оренди землі для обслуговування кондитерського цеху, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Договір був підписаний та зареєстрований 04 червня 2007 року за № 05 у Комінтернівському районному відділі ОРФЦДЗК. Річна земельна плата за земельну ділянку становила 5 256,36грн.

27 червня 2007 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору оренди земельної ділянки від 31 травня 2007 року, відповідно до якої сторони дійшли взаємної згоди про продовження дії Договору на термін до 11 років, а саме, до 04.06.2018 року.

В подальшому, 29.01.2014 року сесією Чорноморської селищної ради було прийнято рішення № 515 про припинення договору оренди землі від 31.05.2007 року, укладеного між Чорноморською селищною радою та ФОП ОСОБА_1 , яким було вирішено припинити дію договору оренди землі від 31.05.2007р.

На підставі цього, 30 січня 2014 року сторонами була укладена угода про припинення дії договору оренди землі від 31.05.2007р. В пункті 3 цієї угоди передбачено, що ФОП ОСОБА_1 зобов`язаний погасити у повному обсязі орендну плату, в тому числі, існуючу заборгованість за орендовану земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_1 по день фактичного повернення Орендодавцю об`єкту оренди за актом приймання-передачі. На час укладення угоди про припинення дії договору оренди землі від 31.05.2007р. за ОСОБА_1 рахується заборгованість по орендній платі у сумі 16 041, 74 грн.

Оскільки дана додаткова угода набрала чинності з моменту підписання сторонами 30.01.2014 року, то на думку первісного позивача з моменту підписання, відповідач ОСОБА_1 визнав заборгованість по орендній платі по договору оренди землі від 31.05.2007р.

Проте, оскільки відповідач свої зобов`язання не виконав та не сплатив жодних грошових коштів, то за несвоєчасне внесення орендної плати відповідач повинен сплатити пеню у розмірі 0,3% від несплаченої суми за кожен день прострочення, що при сумі боргу 16 041,74грн., складає 8 710,67 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, первісний позивач просив його позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав і заявив зустрічний позов про визнання додаткової угоди недійсною (а.с. 63-64). Свої зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовував тим, що 07 листопада 2007 року він подарував у власність ОСОБА_2 об`єкт нерухомого майна - кондитерський цех, відповідно до договору дарування кондитерського цеху, а тому з цього часу дія договору оренди землі від 31.05.2007р. була припинена.

У зв`язку з цим, первісний відповідач ОСОБА_1 подав заяву позивачу на переоформлення оренди на земельну ділянку, а тому вважає, що ним було виконано всі дії для припинення договору оренди землі при переході права власності на нерухоме майно.

В подальшому, 17 листопада 2009 року власниця кондитерського цеху - ОСОБА_2 змінила цільове призначення будівлі, а саме, за нею було визнане право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в АДРЕСА_1 .

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 зазначив, що з січня 2010 року кондитерський цех перестав існувати. Також він вказав, що до 2011 року відповідачем ОСОБА_1 повністю сплачено всю орендну плату за оренду земельної ділянки, яка була надана йому для обслуговування кондитерського цеху, про що не заперечував первісний позивач.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 квітня 2019 року у задоволенні позову Чорноморської селищної ради Комінтернівського (нині Лиманського) району Одеської області було відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 був задоволений. Визнано недійсною додаткову угоду про припинення дії договору оренди землі від 31 травня 2007 року та стягнуто з Чорноморської селищної ради Комінтернівського (нині Лиманського) району Одеської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 551,20 грн. (а.с.114-116).

В апеляційній скарзі Чорноморська селищна рада Комінтернівського (нині Лиманського) району Одеської області ставить питання про скасування рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 квітня 2019 року, та просить постановити нове, яким задовольнити позов Чорноморської селищної ради Комінтернівського (нині Лиманського) району, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Крім того, представник Чорноморської селищної ради Комінтернівського (нині Лиманського) району Одеської області надав суду апеляційної інстанції заяву про стягнення на їх користь витрат на правову допомогу в сумі 27000 грн. (а.с.175-179).

Про час і місце судового засідання, призначеного на 09.04.2020 року, на 15.00 год., учасники справи повідомлені належним чином (а.с.191-195).

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1, 5 Розпоряджень голови Одеського апеляційного суду №1 від 16.03.2020 року та №3 від 02.04.2020 року (а.с.201-202) апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників і без проведення судового засідання, на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою складання рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 13.04.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї (а.с.162-166), колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні первісних позовних вимог і про задоволення зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що згідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю і споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки, в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

При цьому, суд виходив із того, що відповідно до п.1 договору оренди землі від 31 травня 2007р., який укладено між Чорноморською селищною радою та ФОП ОСОБА_1 , останньому передано в строкове платне користування (оренду) земельну ділянку загальною площею 0,2826га для обслуговування кондитерського цеху, за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Договір оренди, а.с.6-11).

Крім того, п. 5.1 Договору передбачено, що земельна ділянка передається в оренду Орендарю для обслуговування кондитерського цеху. Відповідно до п.12 цього Договору дія цього Договору припиняється у випадках, передбачених Законом.

В подальшому, а саме 07 листопада 2007 року, первісний відповідач ОСОБА_1 подарував у власність ОСОБА_2 об`єкт нерухомого майна - кондитерський цех, право власності за якою згідно з даним договором було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.11.2007 р. Зазначені обставини підтверджуються договором дарування кондитерського цеху, який посвідчено приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Корчевською Т.І. (а.с.66).

Таким чином, судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що відповідач по первісному позову ОСОБА_1 з 07 листопада 2007 року не є власником будівлі, розташованої в АДРЕСА_1 .

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд виходив із того, що відповідно до ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою на якій розташовані ці об`єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Крім того, згідно ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. Стаття 377 ЦК України передбачає, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти.

В п.6.5 Договору дарування кондитерського цеху від 7.11.2007 року зазначено, що обдарованій роз`яснено зміст статей 120,124,125 та п.6 розділу Х «Перехідного положення» Земельного Кодексу України про необхідність оформлення договору оренди земельної ділянки або права приватної власності на земельну ділянку.

В подальшому, рішенням Чорноморської селищної ради № 370-V від 14.04.2008 року було задоволено заяву ОСОБА_2 про відмову від оренди спірної земельної ділянки, та було надано згоду ОСОБА_2 на розробку технічної документації по землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди земельною ділянкою строком на 10 (десять) років загальною площею 0,2826га, за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування кондитерського цеху.

Вказане рішення було прийнято на підставі переходу до ОСОБА_2 права власності на кондитерський цех згідно з договором купівлі-продажу від 07 листопада 2007р., а також на підставі заяви ОСОБА_1 про надання згоди на переоформлення права оренди цієї земельної ділянки на ОСОБА_2 , що підтверджується рішенням Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області № 444-V від 18.12.2008р. (а.с.70).

Крім того, рішенням ХХХІХ сесії Чорноморської селищної ради V скликання від 12 серпня 2010 року № 666-V було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду громадянці ОСОБА_2 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1500 га із земель житлової та громадської забудови, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.12.2010р., яке набрало законної сили, було зобов`язано Чорноморську селищну раду Комінтернівського району Одеської області розглянути питання про передачу у приватну власність земельної ділянки, площею 0,1500га, ОСОБА_2 та укласти договір оренди на залишок земельної ділянки у розмірі 0,1326га, і видати необхідні документи на земельну ділянку загальною площею 0,2826га (а.с.34-35).

Більше того, листом від 8 лютого 2011 року Чорноморська селищна рада сповістила ОСОБА_2 , що їй нараховується орендна плата за оренду земельної ділянки, яка станом на 01 березня 2011 року склала 4274,63 грн. (а.с.84).

Таким чином, доводи представника позивача - Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області про те, що ОСОБА_1 продовжує бути орендарем земельної ділянки, загальною площею 0,2826га, за які він зобов`язаний платити орендну плату за період з 2011 по 2014 роки, є безпідставними і необгрунтованими.

Також слід зазначити, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.11.2009 року за позовом ОСОБА_2 до Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області про зміну цільового призначення будівлі та прийняття до експлуатації житлового будинку і господарських споруд було визнано нерухоме майно - будівлю кондитерського цеху, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - житловим будинком та господарськими спорудами та визнано право власності на житловий будинок за ОСОБА_2 , яке 13.01.2010 року було зареєстровано КП «Комінтернівське районне бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер: 29431176 (а.с.67).

Таким чином, судом обгрунтовано встановлено, що з січня 2010 року кондитерський цех перестав існувати, як нерухоме майно.

Також із матеріалів справи вбачається і не заперечується її учасниками, що до 2011 року ОСОБА_1 повністю сплачено всю орендну плату за оренду земельної ділянки, яка була надана для обслуговування кондитерського цеху.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 30 січня 2014 року між Чорноморською селищною радою та ФОП ОСОБА_1 була укладена додаткова угода про припинення дії Договору оренди землі від 31 травня 2007 року.

Однак, при укладенні вказаної додаткової угоди не було враховано, що підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 було припинено ще 01.02.2012 року, про що було вчинено відповідний запис № 4002308, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців.

Зазначені обставини таж підтверджуються ухвалою господарського суду Одеської області від 09 червня 2015 року про припинення провадження у справі, яке було порушено за позовом Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 заборгованості у сумі 24 896,78 грн. (а.с.48).

З огляду на викладені обставини, суд дійшов правильного висновку про необхідність відмови в задоволенні первісного позову Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Чорноморської селищної ради, то колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч.ч. 1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З огляду на вищевикладене, та враховуючи, що додаткова угода від 30 січня 2014 року про припинення дії договору оренди землі від 31.05.2007 р. суперечить ст.ст.7,31 Закону України «Про оренду землі», ст.377 ЦК України, ст.120 ЗК України, то суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку про необхідність визнання вказаної додаткової угоди недійсною.

З цих підстав є необгрунтованими доводи заявника апеляційної скарги про те, що укладаючи додаткову угоду, ОСОБА_1 повністю усвідомлював її значення та підтвердив свій намір на укладення додаткової угоди своїм підписом, оскільки при укладенні додаткової угоди були порушені вимоги матеріального права, про що вказано вище.

Також не є підставою для відмови в задоволенні зустрічного позову та обставина, що після закінчення орендних відносин між Чорноморською селищною радою Комінтернівського району Одеської області і ОСОБА_1 , спірна земельна ділянка не була передана останнім на користь Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області згідно акту прийому-передачі.

Так, заявником апеляційної скарги не враховано, що у відповідності до вищевказаної постанови Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 грудня 2010 року був задоволений адміністративний позов ОСОБА_2 та зобов`язано Чорноморську селищну раду Комінтернівського району Одеської області розглянути питання про передачу у приватну власність земельну ділянку площею 1,1500 га ОСОБА_2 та укласти договір оренди на залишок земельної ділянки у розмірі 1,1326 га і видати необхідні документи на земельну ділянку загальною площею 0,2862 га (а.с.34-35).

У відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України, в редакції на час ухвалення вказаного судового рішення, а також ч.4 ст. 82 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи у яких беруть участь ті самі особи або особа, що якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, за змістом ст. 14 ЦПК України, в редакції на час ухвалення вказаного судового рішення, а також ст. 18 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств установ, організацій чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З огляду на викладене, починаючи з 20 грудня 2010 року (набрання судовим рішенням законно сили) Чорноморська селищна рада Комінтернівського району Одеської області була зобов`язана розглянути питання про передачу у приватну власність земельну ділянку площею 1,1500 га ОСОБА_2 та з нею укласти договір оренди на залишок земельної ділянки у розмірі 1,1326 га і видати необхідні документи на земельну ділянку загальною площею 0,2862 га.

Та обставина, що вищевказане судове рішення не виконано до 2015 року, не можуть бути підставою для покладення обов`язку по сплаті орендної плати за договором оренди землі на відповідача по первісному позову ОСОБА_1 , в оренді якого вказана земельна ділянка, загальною площею 0,2862 га, не перебувала у вказаний в позові період.

Що стосується заяви Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської областіпро стягнення на їх користь витрат на правову допомогу та інших судових витрат у відповідності до приписів ст. 137 ЦПК України (а.с. 175-179), то колегія суддів зазначає, що у відповідності до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Таким чином, та враховуючи, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, то колегія суддів вважає, що вимоги Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області про відшкодування їм витрат на правничу допомогу та інших судових витрат задоволенню не підлягають.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти зустрічних позовних вимог, ухваленого судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Чорноморської селищної ради Комінтернівського (нині Лиманського) району Одеської областізалишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення, яке складено 13.04.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра