Номер справи 623/709/20
Номер провадження 2/623/436/2020
РІШЕННЯ

іменем України

14 квітня 2020 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді: Бєссонової Т.Д.

з участю секретаря судового засідання: Ноль С. В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадженняв місті Ізюмі цивільну справу № 623/709/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

25.02.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Відповідачка по справі ОСОБА_2 її мати. Відповідачка зареєстрована в приналежній їй квартирі, але не мешкає в ній з серпня 2019 року, що підтверджується актом складеним КП «Благоустрій міста Ізюма» 24 лютого 2020 року. Відповідачка в серпні 2019 року добровільно змінила місце свого проживання, переїхавши до с. Ковшарівка Куп`янського району Харківської області, більше за місцем реєстрації вона не мешкала. Можливості зняти її з реєстрації в добровільному порядку не має.

Відповідачка, перебуваючи на реєстраційному обліку за вказаною адресою чинить їй перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном. Той факт, що відповідачка зареєстрована в даній квартирі порушує її права власника житла, позбавляє її можливості оформити субсидію, доводитися оплачувати комунальні платежі виходячи з кількості прописаних у даній квартирі людей, що є скрутним. Просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування зазначеним житловим приміщенням.

Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що позивач на підставі договору дарування квартири від 27 вересня 1993 року є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно копій будинкової книги, акту КП «Благоустрій міста Ізюма» № 695 від 24 лютого 2020 року, у вказаній квартирі з 23.03.1985 року зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_2 (а.с. 7-9).

Згідно зі ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з акту КП «Благоустрій міста Ізюма» № 695 від 24.02.2020 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , але не проживає з 01.08.2019 року, на теперішній час мешкає в Куп`янському районі селище Ківшарівка. (а.с. 9)

Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначаються власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом не здобуто жодних доказів про поважність причин відсутності відповідача у спірному приміщенні понад один рік.

За вказаних обставин судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 відсутня у квартирі, по АДРЕСА_2 менше ніж один рік без поважних на це причин, тому відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України не втратила право на користування спірним житлом.

З цих підстав вимоги позивача щодо визнання відповідача особою, яка втратила право на користування зазначеним житлом, є необґрунтованими і тому слід відмовити.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, згідно із ст. 72 ЖК України, провадиться в судовому порядку.

Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім"ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до закріплених ст. 2 ЦПК України положень, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється, зокрема, на засадах змагальності сторін, згідно якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.81 ЦПК України обов`язок доказування обставин, які мають значення для справи, що не може ґрунтуватися на припущеннях, покладено на сторони шляхом подання доказів у визначеному ст.83 ЦПК України порядку та строки.

Зокрема, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

Жодних належних та допустимих у розумінні ст.ст.76-78 ЦПК України доказів, які б підтверджували відсутність відповідача ОСОБА_2 понад 1 рік без поважних причин за місцем реєстрації позивачем суду не надано.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч.2 ст.13 ЦПК України).

Зважаючи на дату звернення позивача до суду з зазначеним позовом, а саме 25 лютого 2020 року, суд вважає, що позивачем не доведено у порядку та у спосіб встановлених законом, що відповідач без поважних причин не проживає у будинку понад 6 місяців та його право в зв"язку з цим було порушено.

З огляду на викладене позовні вимоги є недоведеними та у задоволені слід відмовити.

На підставі наведеного такеруючись ст.ст. 2, 12, 19,258-274, 351 355 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Т. Д. Бєссонова