Провадження №2-з/760/119/20
в справі № 760/7637/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2020 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарі Омелько Г.Т.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець Білецький Ігор Миронович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

У провадження Солом`янського районного суду надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець Білецький Ігор Миронович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1376 від 21.01.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем.

Одночасно з позовом позивачем було подано заяву про забезпечення позову та згідно його заяви про зміну забезпечення позову від 26.03.2020, останній просить суд вжити заходи забезпечення позову у зазначеній справі шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича №61374304 на підставі напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича від 21.01.2020 №1376, а також шляхом скасування постанови приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича від 06.03.2020 у виконавчому провадженні №61374304 про розшук майна.

Заява обгрунтована тим, що 21.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Барщацьким Ігорем Вікторовичем було вчинено виконавчий напис №1376. Підставою виникнення заборгованості за виконавчим документом є кредитний договір від 26.07.2013 ( у постанові зазначена помилкова дата 26.07.2011 ) №27/08-13, який укладений між ОСОБА_1 та ПАТ Банк «Київська Русь» та ТОВ «Росвен інвест України». Постановою від 04.03.2020 приватний виконавець Білецький І.М. відкрив виконавче провадження №61374304 та своєю постановою від 06.03.2020 було оголошено у розшук майно заявника - транспортний засіб марки Шкоди, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 11.03.2020 заявнику стало відомо про наявність вказаного виконавчого провадження, та він ознайомився із його матеріалами.

Заявник вказує на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав споживача.

Крім того, в обґрунтування необхідності застосування заходу забезпечення позову шляхом скасування постанови приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича від 06.03.2020 у виконавчому провадженні №61374304 про розшук майна посилається на наступне.

Зазначено, що на даний час в законодавстві та підзаконних нормативно-правових актах існує прогалина, яка полягає в тому, що зупинення виконавчих дій не зупиняє вчинення органами національної поліції заходів з виявлення та вилучення транспортних засобів, які перебувають у розшуку. Тобто, процедуру розшуку транспортного засобу не зупиняється у зв`язку із зупиненням виконавчого провадження в цілому. Розшук припиняється тільки в двох випадках: у разі виявлення транспортного засобу або у разі скасування розшуку. Приватний виконавець не буде скасовувати свою постанову про розшук.

Заявник посилається на те, що постанова про розшук є окремим документом, який не зважаючи на зупинення виконавчого провадження в цілому, на практиці не зупиняється окремо виконавцем. Такого механізму немає і у органів національної поліції. Розшукуваний транспортний засіб перебуває у облікових даних інформаційних систем національної поліції до того часу поки розшук не скасовано. Процедури зупинки розшуку немає. Після виявлення транспортного засобу, він описується та передається на зберігання, і зберігачем зазвичай не є власник.

А тому, на переконання заявника, належним заходом забезпечення позову в цьому випадку буде скасування постанови про розшук. У випадку скасування заходів забезпечення позову, у випадку поновлення виконавчого провадження виконавець винесе нову постанову про розшук майна, якщо у цьому буде потреба. Крайня необхідність для заявника у припиненні розшуку транспортного засобу полягає у небезпеці вилучення навіть при формальному зупинення виконавчих дій. Вказав, що він є батьком двох дітей, одне з яких є немовлям, а тому скасування ризику позбавлення звичних умов пересування є вкрай важливим заходом.

Крім того, вказує на те, що зустрічного забезпечення у подібній категорії справ не передбачається.

Суд, вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову та позовної заяви, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

забороною вчиняти певні дії;

встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У відповідності до ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Разом із тим, до завершення розгляду справи при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого документа.

Так, предметом оскарження у даній справі є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1376 від 21.01.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості у розмірі 36 840,46 грн.

Надані позивачем документи в цілому підтверджують обставини, викладені у позові та підстави оскарження дій приватного виконавця, хоча, вочевидь, мають бути розцінені в подальшому з урахуванням позицій інших учасників справи та наданих ними доказів.

Таким чином, з огляду на зазначені вище норми законодавства, суд вважає, що за доцільне у даній справі слід вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №1376 від 21.01.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, який перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. ( ВП №61374304 ).

Разом з тим, суд не знаходить підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом скасування постанови приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича від 06.03.2020 у виконавчому провадженні №61374304 про розшук майна, з огляду на наступне.

Так, у цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтею 150 ЦПК України, застосовувати такий вид забезпечення позову, як скасування постанови приватного виконавця про розшук майна, слід дійти висновку, що суди не можуть застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

Суд звертає увагу заявника на те, що суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом. Заборона виїзду відповідача за межі України не може належати і до інших видів забезпечення позову (частина друга статті 150 ЦПК), оскільки відповідно до статті 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом. Питання про скасування постанови приватного виконавця про розшук майна вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що носять зобов`язальний характер, у порядку, передбаченому статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» та Розділом VII ЦПК України.

Так, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

З огляду на наведене, заява підлягає частковому задоволенню.

Керуючись п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», статтями 259, 263-264, 447-451 ЦПК України, ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець Білецький Ігор Миронович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити частково.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису №1376 від 21.01.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, який перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. ( ВП №61374304 ).

В іншій частині - відмовити.

Дані позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Дані відповідача: з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», , місцезнаходження: 03126, м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, буд. 6.

Дані третьої особи-1: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, адреса: 01034, м. Київ, вул. Рейтарська/пров. Георгіївський, буд. 6-3, літ. А, каб. 2-7.

Дані третьої особи-2: приватний виконавець Білецький Ігор Миронович, адреса: 79013, м. Львів, вул. Київська, буд. 1.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Суддя: