Справа № 369/4959/20
Провадження №2/369/3109/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2020 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі Мазурик Д.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Еренценов Є.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про залишення без розгляду справи за позовом Керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, який діє в інтересах держави в особі: територіальної громади села Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області до Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області, ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним, скасування рішення та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом Керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, який діє в інтересах держави в особі: територіальної громади села Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області до Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області, ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним, скасування рішення та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння.

21.07.2020 року через канцелярію суду представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 подав клопотання про залишення позову без розгляду.

Клопотання обґрунтовано тим, що рішенням 7 сесії 7 скликання Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району від 07.04.2016 року №17, на підставі заяви ОСОБА_6 про добровільну безоплатну передачу земельної ділянки, земельну ділянку з кадастровим номером 322248000:02:002:0045 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2198 га передано до земель запасу комунальної власності Крюківщинської сільської ради.

07.04.2016 року відповідач-1 прийняв два рішення №17/1 та №17/2, якими було надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,22 га громадянці ОСОБА_4 та 2,00 га громадянину ОСОБА_5 відповідно. В подальшому вищезазначені рішення лягли в основу проектів щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, які були затверджені рішеннями відповідача-1 від 26.05.2016 року за №4/6 (по ділянки площею 1,22 га кадастровий номер :01:024:5072) та №4/7 (по ділянки площею 2,00 га кадастровий номер :01:024:5073).

04.06.2016 року земельні ділянки (ділянки площею 1,22 га кадастровий номер :01:024:5072 та площею 2,00 га кадастровий номер :01:024:5073) на підставі договорів купівлі-продажу були відчужені на користь відповідача-2.

05.07.2018 року рішенням відповідача-1 за № 10/4, відповідачу-2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку в межах с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області.

З викладеного вбачається, що сторонами по зазначеним правовідносинам є Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Однак, посилаючись на норми Закону України «Про прокуратуру» та ст. 131-1 Конституції України, до суду з позовом звернувся Керівник місцевої Києво-Святошинської прокуратури.

Ознайомившись із твердженнями прокурора, викладеними в позовній заяві, відповідач вважає, що прокурор не має права представляти інтереси позивача з підстав, зазначених нижче.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави з суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний Орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів

держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обгрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дім для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обгрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необгрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява прокурора датована 22.04.2020 року №4у-20, ухвала Києво-Святоншнського районного суду Київської області про відкриття провадження у даній спразі датована 24.04.2020 дожу, а при цьому Віддовідач-1 отримав повідомленим прокурора аж 06.05.2020 рокуу, тобто через майже два тижні після того як судом буде порушено провадження у справі.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обгрунтування підстав для представництва.

Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду.

З огляду на викладене, прокурором не доведено необхідності захисту інтересів держави саме прокурором, оскільки компетентний орган, фактично був позбавлений можливості протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно звернувся до суду з позовом в інтересах держави.

Тому представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2, 43, 42, 185, 257 ЦПК України, Законом України «Про прокуратуру», Конституцією України просив суд позовну заяву Керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі територіальної громади села Крюківщияа, Києво-Святошинського району, Київської області до Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_7 по справі №369/4559/20 залишити без розгляду.

У судовому засіданні 27.08.2020 року представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 просив суд залишити позовну заяву без розгляду, посилаючись на ст. 84 ЦПК України.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти залишення позову без розгляду, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Стаття ст. 257 ЦПК України, містить вичерпний перелік підстав, коли суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду.

За таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави передбачені ст. 257 ЦПК України для залишення позовної заяви без розгляду, а тому клопотання відповідача є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Зважаючи на вищенаведене, керуючись ст.ст. 257, 261, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про залишення без розгляду справи за позовом Керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, який діє в інтересах держави в особі: територіальної громади села Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області до Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області, ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним, скасування рішення та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя: Дубас Т.В.