ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 квітня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/13470/19

Головуючий у першій інстанції - Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/441/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення боргу (суддя Коверзнев В.О.), ухвалене об 11 год. 55 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 18 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 42 217,50 грн. Позов мотивовано тим, що 28 жовтня 2016 року між позивачем і відповідачем в електронній формі укладено Договір позики №86247, за умовами якого позивач надає відповідачеві грошові кошти у розмірі 1000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика надається строком на 14 днів. 29 жовтня 2019 року сума позики 1000 грн була перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1 . За доводами ТОВ «ВЕЛЛФІН», ним умови договору належним чином виконані, в той час як відповідач отримані грошові кошти у передбачені строки не повернув, внаслідок чого станом на 11 листопада 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 42 217,50 грн, з яких: 1000 грн - основний борг, 10 352 грн - заборгованість за відсотками, 30 865,50 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2019 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Веллфін» заборгованість за договором позики від 28 жовтня 2016 № 86247 в сумі 1173 грн 50 коп. і частину понесених судових витрат у сумі 53 грн 40 коп., а всього 1226 грн 90 коп. Рішення суду мотивовано тим, що обов`язок позивача з виплати відсотків за користування позикою триває виключно протягом встановленого Договором 14-денного строку; після його закінчення виникають наслідки, встановлені статтею 625 Кодексу (сплата боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора 3% річних та інфляційних за весь час прострочення).

В апеляційній скарзі ТОВ «ВЕЛЛФІН» просить скасувати зазначене рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що строк дії Договору позики №86247 становить 14 днів, але в будь-якому разі він діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. За доводами позивача, надані до суду першої інстанції Правила надання позики, що передбачають порядок укладення договору із застосуванням одноразового ідентифікатора; копія Заявки на отримання позики, а також Договір позики, у п.7.1 якого зазначено, що Правила є невід`ємною частиною договору позики, судом першої інстанції взагалі не розглянуті та до уваги не взяті при винесенні оскаржуваного судового рішення. ТОВ «ВЕЛЛФІН» вказує, що відповідач, підписавши Договір позики, погодився повністю з усіма його умовами, зобов`язаний їх виконувати поза межами строку кредитування незалежно від спливу строку дії договору на умовах, що чітко визначені у розділі 1 Договору позики, погоджені та підписані між обома сторонами. Тому посилання суду першої інстанції щодо наслідків стягнення відсотків поза межами строку кредитування позивач вважає безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, а також хибними і не тотожними з обставинами справи. Також ТОВ «ВЕЛЛФІН» вказує, що на даний час має позитивну судову практику судів апеляційної інстанції, які підтримують позицію судів першої інстанції, які задовольнили позов у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити. Позивач вказує, що будь-яких договорів позики з ТОВ «ВЕЛЛФІН» він не укладав.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядження Нацкомфінпослуг від 27.10.2015 року № 2606, зареєстровано в реєстрі фінансових установ за № 16103225) (а.с.45-47, 49). Наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» від 27 жовтня 2015 року затверджені Правила надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (а.с.9-21).

Згідно з розділами 4, 5, 6 вказаних Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства, оформлює заявку на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Рішення про погодження чи відмову в наданні позики приймається товариством на підставі наданої заявником в електронній формі заявки на отримання позики та будь-якої інформації, наданої заявником. У разі прийняття позитивного рішення про надання позики товариство направляє заявнику для підписання договір про отримання позики. Договір направляється шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену заявником, інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід до гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору позики - п. 6.3 Правил. У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті - п. 6.4. Для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету - п. 6.7 Правил.

Пунктами 6.10, 6.11, 6.12 Правил визначено, що товариство надає позику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики, на рахунок банківської платіжної картки, зазначеної в заявці; перерахування грошових коштів здійснюється в строк не пізніше одного робочого дня з дати підписання договору позики сторонами; датою укладення договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок.

З матеріалів справи вбачається, що 28 жовтня 2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» і ОСОБА_1 був укладений Договір позики №86247 в електронній формі, що підтверджується копією договору, роздруківкою заявки з офіційного веб-сайта товариства https://creditup.com.ua, довідкою ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», згідно з якою 28 жовтня 2016 року було здійснено перказ коштів на картку клієнта (власник картки - ОСОБА_1 , маска картки НОМЕР_1 (а.с.22-37, 39).

Отже, за умовами п. 1.1 Договору позики №86247 від 28 жовтня 2016 року позикодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 1000 грн, які останній отримав шляхом перерахування на його картковий рахунок, вказаний у заявці.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно зі ст.12 вказаного Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно - цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію».

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж у суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Колегія суддів апеляційного суду вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивачем доведено факт укладення ТОВ «ВЕЛЛФІН» з відповідачем договору позики, оскільки договір був укладений в порядку, встановленому законом, позичальник отримав грошові кошти, а тому зобов`язаний був повернути їх у визначений договором строк.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не повернув у межах строку дії договору позику в сумі 1000 грн, суд першої інстанції обгрунтовано стягнув цю суму на користь позивача.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування позикою в межах строку кредитування - за 14 днів користування позикою в сумі 173 грн 50 коп., яка визначена відповідно до умов п.1.5. Договору позики №86247 від 28 жовтня 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно з ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, яка в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України повинна враховуватися апеляційним судом.

Пунктом 1.2. Договору позики №86247 від 28 жовтня 2016 року встановлено строк дії договору - 14 днів, тобто кінцевим терміном повернення грошових коштів є 11 листопада 2016 року, що також підтверджується графіком розрахунків до Договору позики (а.с.36-37). Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Доводи апеляційної скарги щодо нарахування процентів поза межами строку кредитування грунтуються на невірному тлумаченні норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В порушення вказаних вимог закону ОСОБА_1 не надав доказів, що він не укладав з ТОВ «ВЕЛЛФІН» Договору позики від 28 жовтня 2016 року в електронній формі. Також відсутні відомості, що відповідач оспорював вказаний договір з підстав його неукладення.

Посилання ТОВ «ВЕЛЛФІН» на позитивну практику судів апеляційної інстанції, які задовольняють позов у повному обсязі, не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, оскільки чинним законодавством не передбачено обов`язкове врахування судами практики застосування відповідних норм права, викладених у судових рішеннях судів апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог не спростовують, оскаржуване рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: