Ухвала

27 березня 2020 року

м. Київ

справа № 569/2561/18

провадження № 61-4713ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської областівід 22 жовтня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Позовна заява мотивована тим, що 01 серпня 1983 року ОСОБА_1 профспілковим комітетом ВАТ «Рівнельон» видано ордер № 226 на площу в розмірі 20 кв. м по АДРЕСА_1 . 27 жовтня 1999 року профспілковим комітетом ВАТ «Рівнельон» чоловіку позивача - ОСОБА_3 було видано ордер № 856 на вселення в кімнату АДРЕСА_2 , житловою площею 53,3 кв. м на сім`ю у складі 4 чоловік. Позивач зазначає, що вона з сім`єю проживала в указаному приміщенні, сплачувала плату за його користування, а тому вважає, що між нею та ВАТ «Рівнельон» склались відносини щодо найму на підставі ордера житлового приміщення. Укладений 28 травня 2008 року між ВАТ «Рівнельон» та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу ВАТ «Рівнельон», в тому числі і будівлі пожежного депо по АДРЕСА_3 , порушує переважне право позивача на купівлю даного приміщення. Позивач вважала договір в оспореній частині недійсним та таким, що порушує її права та інтереси.

ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 28 травня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Рівнельон» в частині купівлі-продажу будівлі пожежного депо по АДРЕСА_3 , загальною площею 903,3 кв. м на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 228 ЦК України.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

06 березня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 жовтня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року. ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права і просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що після отримання позивачем ордера та регулярного внесення нею коштів за користування житлом, між сторонами склалися стабільні відносини щодо найму на підставі ордера житлового приміщення. Рішенням господарського суду Рівненської області від 14 лютого 2008 року судом визнано наявність за ВАТ «Рівнельон» в пожежному депо його частини, яка є житловою. Тому договір купівлі-продажу від 28 травня 2008 року будівлі пожежного депо є недійсним та укладений з порушенням норм ЦК України. Мешканці пожежного депо мали переважне право на купівлю даного приміщення, як такі, що багато років проживають на законних підставах. Позивач зазначає, що продаж її квартири та виселення є порушенням її права на житло та права на набуття власності, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини є правомірним очікуванням в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 28 травня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Рівнельон» в частині купівлі-продажу будівлі пожежного депо по АДРЕСА_3 , загальною площею 903,3 кв. м.

Отже, справа № 569/2561/18 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 569/2561/18 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 жовтня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков