Дата документу 01.04.2020
Справа № 501/4602/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 квітня 2020 року м. Чорноморськ, Одеська область
Іллічівський міський суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Смирнова В.В.
за участю секретаря судового засідання Кочкіної О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чорноморськ Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 501/4602/19
за позовом ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1
відповідача: ОСОБА_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2
предмет та підстави позову: про поділ спільного майна подружжя,
учасники справи не з`явились.
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. Виклад позиції заявника та представника позивача:
28.12.2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) по поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що перебувала з 18.10.2008 року в зареєстрованому шлюбі з відповідачем та від шлюбу народилось двоє спільних дітей. За час шлюбу подружжям було придбано нерухоме майно кімнату АДРЕСА_3 , та за згодою позивача оформлено на відповідача. Так як позивач подала до суду позов про розірвання шлюбу, вона має право також при розірванні шлюбу на поділ спільного майна подружжі, тому вона звернулась до суду та просить суд:
Визнати спільною власністю майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :
- кімнату АДРЕСА_3 ;
Визнати право власності ОСОБА_1 на Ѕ частину кімнати АДРЕСА_3 водночас припинивши право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину вказаної кімнати.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 судові витрати у розмірі 2 535,00 грн. (дві тисячі п`ятсот тридцять п`ять гривень 00 копійок).
Відповідач відзив на позов не надав.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просить, розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. У разі неявки відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.31).
Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без поважних причин відзив не надав (а.с. 25, 28).
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 15.01.2020 року справу прийнято до свого провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 24).
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 ЦПК), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин.
У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 18.10.2008 року, відповідно свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 , актовий запис № 514 (а.с. 8).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 в сторін по справі народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9).
Відповідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 в сторін по справі народилась дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 10).
Відповідно договору купівлі-продажу квартири від 14.07.2012 року ОСОБА_2 купив кімнату АДРЕСА_3 (а.с. 11-15).
V. Оцінка Суду.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).
Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК.
При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.
При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.
Таким чином, враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, то така є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем 1/2 частину кімнати № НОМЕР_4 в будинку АДРЕСА_4 одночасно припинивши право власності на 1/2 частки відповідача на зазначену кімнату.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає позов підставним та такий слід задовольнити.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, (квитанція № ПН1588 від 27.12.2019 р., квитанція № 80 від 23.12.2019 року (а.с. 1, 20) в розмірі 2 535,00 грн..
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 354 ЦПК України, ст.ст. 60, 69-71 СК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.
Визнати спільною власністю майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :
- кімнату АДРЕСА_3 ;
Визнати право власності ОСОБА_1 на Ѕ частину кімнати АДРЕСА_3 водночас припинивши право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину вказаної кімнати.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_6 ) судові витрати у розмірі 2 535,00 грн. (дві тисячі п`ятсот тридцять п`ять гривень 00 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Іллічівського міського суду
Одеської області В.В. Смирнов.