Справа № 278/595/19
Провадження №2/278/181/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Зубчук І.В.

секретаря с/з Талавєр Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання частки у спільній сумісній власності та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на житловий будинок загальною площею 237,9 кв.м., житловою площею 76,9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та визнати на нею право власності на 1/2 частку у вищевказаному житловому будинку.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з червня 2001 року вона почала проживати зі ОСОБА_7 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За спільні кошти та спільною працею вони почали будувати житловий будинок розташований в с.Пряжів Житомирського району Житомирської області та який в подальшому був оформлений на ОСОБА_7 ..

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку загальною площею 237,9 кв.м., житловою площею 76,9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки зазначене спільне майно було набуте під час їх спільного проживання на думку позивачки вона має право на 1/2 його частину тому звернулась до суду із вказаною позовною заявою.

05 квітня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні цивільного позову, посилаючись на те, що аналогічний спір було розглянуто судом та надано оцінку даним правовідносинам. Окрім того позивач посилається на ті самі обставини, за участю тих самих сторін, що не передбачено чинним законодавством надання повторної оцінки правовідносинам. Також позивачем не надано жодних доказів на підтвердження спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету що стало підставою зведення спірного житлового будинку. Всі витрати на будівництво будинку здійснювалось одноосібно ОСОБА_8 .

Позивач та її представник в судовому засідання просили задовольнити позов в повному обсязі з підстав зазначених в ньому.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечив, вважає його необґрунтованим та безпідставним, оскільки позивачем не надано жодних доказів її участі в будівництві житлового будинку в АДРЕСА_1 . Окрім того спір між тими ж сторонами та із тих самих причин був предметом розгляду в суді, де надано правова оцінка їх правовідносинам.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, заперечували проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін, проаналізував надані ними докази та заслухавши показання свідків, судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 55 років у с.Троїцке, Любашівського району, Одеської області.

ІНФОРМАЦІЯ_3 серпня ІНФОРМАЦІЯ_4 , 24 липня 2002 року та 28 грудня 2002 року ОСОБА_7 отримав у власність за договорами дарування три земельні ділянки, площами 0,1495 га., 0,1397 га. та 0,15 га..

Також судовими рішеннями встановлено, що технічний паспорт на спірний житловий будинок виготовлено 19 грудня 2003 року (проте року побудови цього об`єкту матеріали технічної інвентаризації не містять), а свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок видано 16 березня 2004 року на підставі рішення Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 26 грудня 2003 року. Реєстрація права власності відбулася 02 квітня 2004 року (а.с.9).

Шлюб між ОСОБА_7 та позивачем ОСОБА_1 було укладено 22 лютого 2005 року, а тому на момент виникнення права власності у ОСОБА_7 на вказані ділянки, позивачка не мала статусу його дружини чи члена сім`ї у контексті положень сімейного законодавства.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2018 року встановлено факт, що має юридичне значення ,а саме факт проживання однієї сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловіка ОСОБА_7 разом із дружиною ОСОБА_1 в період часу з 01 січня 2004 року по 22 лютого 2005 року, у задоволенні позовних вимог про визнання майна, а саме будинку АДРЕСА_1 спільним сумісним відмовлено, з підстав, що суду не було подано відомостей щодо того коли і на підставі чого набував у власність ОСОБА_7 такий об`єкт не завершений будівництвом. Належних та допустимих доказів щодо цього факту суду подано не було.

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо:

1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету);

2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135сц13.

Згідно із частиною 1статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Згідно з ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст.81 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи те, що позивачем не подано суду доказів ,щодо належності житлового будинку АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності подружжя суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 82, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання частки у спільній сумісній власності та визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклик) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 23 березня 2010 року.

Суддя: І. В. Зубчук