Справа № 587/1094/20
РІШЕННЯ
30 вересня 2020 року Сумський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Домненко Н.І., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Будакова В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про скасування запису про право державної власності на земельну ділянку,
Позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначаючи, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 3,6211 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Северинівської сільської ради Сумського району Сумської області, яка була успадкована нею ( позивачкою), на підставі чого їй було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Як їй стало відомо, належна їй земельна ділянка має державну форму власності, а власником являється держава в особі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, в зв`язку з чим вона звернулася до відповідача з листом про внесення змін, але її було повідомлено, що функції державного реєстратора прав на нерухоме майно покладено на Міністерство юстиції України та його територіальні органи, виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, акредитовані суб`єкти, державні реєстратори прав на нерухоме майно, нотаріуси, у зв`язку з чим порекомендувало звернутися до цих суб`єктів. Позивач звернулась до державного реєстратора Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області щодо проведення в Державному реєстрі прав на нерухоме майно реєстрації її права приватної власності на вищевказану земельну ділянку. Проте, їй було відмовлено у цьому, оскільки право власності на дану земельну ділянку зареєстровано за іншим суб`єктом за державою. Крім того, позивачка зазначала, що існує рішення суду, яким встановлено, що дана земельна ділянка належить їй на праві приватної власності. Посилаючись на ці обставини позивач просила скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права державної власності на спірну земельну ділянку.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що ГУ Держгеокадастру у Сумській області не має права скасовувати запис про державну реєстрацію земельної ділянки, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, частиною 2 ст. 158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.
У відповідності до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також інші юридичні факти.
У відповідності з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності з ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У відповідності з ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни набувають права власності на земельні ділянка, зокрема на підставі прийняття спадщини.
Отже, з наведених правових норм та зазначених правовстановлюючих документів вбачається, що позивач правомірно набула право приватної власності на дану земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 202849516 від 04 березня 2020 року, належна позивачу на праві приватної власності земельна ділянка має державну форму власності; власник - держава в особі Головного управління Держземагентства у Сумській області (арк.с.11).
Позивач звернулася до державного реєстратора Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області щодо проведення в Державному реєстрі прав на нерухоме майно реєстрації мого права приватної власності на вищевказану земельну ділянку. Проте рішенням від 04 березня 2020 року № 51463822 позивачу було відмовлено у цьому, оскільки право власності на дану земельну ділянку зареєстровано за іншим суб`єктом за державою (арк.с.16).
На даний час в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься помилка в частині визначення форми власності вищезазначеної земельної ділянки. Вказана земельна ділянка має приватну, а не державну форму власності, належить позивачу згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.12.2008 року № 2-3075, на підставі якого їй було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 686994 від 26.05.2010 року.
Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі, якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення.
Відповідно до ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:
б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;
в) визнання угоди недійсною;
г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;
ґ) відшкодування заподіяних збитків;
д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Так, згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
З огляду на викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивач іншим чином не може захистити свої права власника земельної ділянки.
На підставі ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 152, 158 ЗК України, ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 321, 328, 391 ЦК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко