Справа № 372/4202/19
Провадження № 2-607/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінченко О.М.

при секретарях Тищенко І.Д.. Бочарова С.М.,

представників Стельникович С.А., Школьна ОСОБА_1 .В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Обухівське», третя особа ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої в наслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В:

21 листопада 2019 року представник позивача адвокат Стельникович Сергій Анатолійович звернулась в суд з зазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства «Обухівське», третя особа ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої в наслідок ДТП джерелом підвищеної небезпеки.

Свої вимоги мотивує тим, 21 серпня 2019 року, близько 14 год. 30 хв. в м.Обухів, Київської області, по вул. Малишка 1, водій ПАТ «Обухівське» - ОСОБА_3 керуючи забезпеченим транспортним засобом (автомобілем) марки «CHEVROLET-NIVA» д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним за кермом, не обрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та під час виявлення перешкоди в русі не вжив заходів для зменшення швидкості до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення автомобілями, які стояли у спеціально відведеному місці а саме PEUGEOT-307» д.н.з. НОМЕР_2 , «CHEVROLET-AVEO» д.н.з. НОМЕР_3 , «AUDI- НОМЕР_4 » д.н.з. НОМЕР_5 . Так як ПАТ «Обухівське» виступає як юридична особа, яка відповідно до п.1.6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є законними користувачем наземного транспортного засобу на підставі права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, тобто яка правомірно експлуатувала станом на 21.08.2019 року транспортний засіб «CHEVROLET-NIVA» д.н.з. НОМЕР_1 для здійснення господарської діяльності то з відповідача підлягає стягненню завдана шкода. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вартість матеріального збитку у розмірі 57268 грн. 92 коп., моральну шкоду, яка завдана внаслідок ДТП в розмірі 18 000 грн., витрати на проведення звіту про оцінку матеріального збитку заподіяного власнику транс опорного засобу в розмірі 2000 грн. та витрати пов`язанні з наданням правової допомоги в розмірі 8000 грн.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 22 листопада 2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження.

Ухвалою суду від 06.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, подав відзив на позовну заяву, в якому представником відповідача зазначено, що вимоги представника позивача про стягнення витрат пов`язаних з наданням правової допомоги та стягнення моральної шкоди, які завданні внаслідок ДТП в розмірі 18 000 грн. є безпідставними та не обґрунтованими.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засідання проти задоволення заявлених вимог не заперечив.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, третю особу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір й щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Судом встановлено, що 21 серпня 2019 року, близько 14 год. 30 хв. в м.Обухів, Київської області, по вул. Малишка 1, водій ПАТ «Обухівське» - ОСОБА_3 керуючи забезпеченим транспортним засобом (автомобілем) марки «CHEVROLET-NIVA» д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним за кермом, не обрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та під час виявлення перешкоди в русі не вжив заходів для зменшення швидкості до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з трьом автомобілями, які стояли у спеціально відведеному місці а саме «PEUGEOT-307» д.н.з. НОМЕР_2 , «CHEVROLET-AVEO» д.н.з. НОМЕР_3 , «AUDI- НОМЕР_4 » д.н.з. НОМЕР_5 .

09 вересня 2019 року, постановою Обухівського райсуду, Київської області, суддя Кравченко М.В. у а/с.№372/3071/19, ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340,00 грн.

При складанні адміністративного протоколу та під час розгляду справи в суді, ОСОБА_3 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав повністю.

09 вересня 2019 року, постановою Обухівського райсуду, Київської області, суддя Кравченко М.В. у а/с.№372/3069/19, ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

При складанні адміністративного протоколу та під час розгляду справи в суді, ОСОБА_3 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав повністю.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Представник відповідача не надав доказів про скасування вказаної постанови, тому суд приходить до висновку те, що вказана постанова відповідно до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України має преюдиціальне значення по справі.

21 серпня 2019 року, власник пошкодженого транспортного засобу, ОСОБА_4 звернулась до ФОП « ОСОБА_5 » з метою визначення розміру нанесених матеріальних збитків та встановлення вартості відновлювального ремонту т/з. «Peugeot 307» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП яка сталась 21.08.2019 року.

27 серпня 2019 року ФОП « ОСОБА_5 » було зроблено Звіт №373-19 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу.

Згідно резулятивної частини звіту №373-19 вартість матеріального збитку, який завданий власнику транспортного засобу складає 135 460,33 грн.

На момент ДТП ОСОБА_3 працював водієм в ПАТ «Обухівське», а тому цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 (як водія ПАТ «Обухівське») була застрахована юридичною особою в ПАТ СК «Універсальна»

Відповідно до меморіального ордеру №J10107VKCP від 10.10.2019 року ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» позивачу була здійснена страхова виплата в розмірі 78 191,41 грн. як страхове відшкодування матеріальної шкоди, яка була завдана внаслідок ДТП.

19 жовтня 2019 року Обухівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 взяла прізвище свого чоловіка ОСОБА_8 .

ПАТ «Обухівське» виступає як юридична особа, яка відповідно до п.1.6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є законними користувачем наземного транспортного засобу на підставі права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, тобто яка правомірно експлуатувала станом на 21.08.2019 року транспортний засіб «CHEVROLET-NIVA» д.н.з. НОМЕР_1 для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило страхування вищевказаного автомобіля який є - забезпеченим транспортним засобом.

Згідно ст.6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За час провадження по даній справі, на вимогу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу га залучення інвестицій емітентами цінних паперів» відповідачем приведено статут та внутрішні положення у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства»" та з 28 грудня 2019 року проведено реєстрацію наступних змін в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: нове повне найменування юридичної особи: «ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ОБУХІВСЬКЕ»», скорочене найменування юридичної особи: ПРАТ «ОБУХІВСЬКЕ».

Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Ст. 1166 ЦК України встановлює, що майнова шкода, завдана майну особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд вважає щодо позовна вимога щодо стягнення із відповідача 57268,92 грн. знайшла своє підтвердження та підлягає стягнення із відповідача у якості матеріальної шкоди.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета

спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із фактично підтверджених та узгоджених з матеріалами справи наданих послуг, складності правовідносин між сторонами та їх правового регулювання, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 4250 грн.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених ч. 2 цієї статті.

Згідно до пунктів 4 та 5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Зокрема, ч. 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє учасникам судового процесу здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди, яка завдана внаслідок ДТП в розмірі 18 000 грн. не є обґрунтованими та доведені належними і допустимими доказами, а тому позов підлягає частковому задоволенню, та стягненню з Приватного акціонерного товариства «Обухівське» на користь позивача збитків заподіяних в результаті дорожньо транспортної пригоди в сумі 57268 грн. 92 коп., понесені позивачем витрати за проведення оцінки завданих збитків в сумі 2000 грн. 00 коп., та витрати понесені на правову допомогу в сумі 4250 грн..

Враховуючи, що суд задовольняє заявлений позов в повному обсязі, судові витрати, у вигляді сплати судового збору в сумі 2689 грн. 40 коп., відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15,16,1166,1187,1194, ЦК України, ст.ст. 4, 10, 76, 81,82,89, 137,141, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Обухівське» на користь ОСОБА_2 суму збитків заподіяних в результаті дорожньо транспортної пригоди в сумі 57268 грн. 92 коп., понесені позивачем витрати за проведення оцінки завданих збитків в сумі 2000 грн. 00 коп., сплачений позивачем при звернені до суду судовий збір в розмірі 2689 грн. 40 коп. та витрати понесені на правову допомогу в сумі 4250 грн., а всього 66208 грн. 32 коп..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Киівського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Зінченко