Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2020 Справа №607/8002/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді - Позняка В.М., за участю секретаря с/з - Свергун Т.В.,

представника позивачки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , просить розірвання шлюбу між нею і відповідачем та стягнути на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3 000 гривень. Позов обґрунтований тим, що зараз шлюбні відносини між ними припинились, вони не ведуть спільного господарства і не підтримують подружніх відносин. Вважає, що їхній шлюб носить формальних характер, тому збереження сім`ї і подальше спільне проживання є неможливим. Також, зазначає, що відповідач ухиляється від батьківського обов`язку утримувати доньку та не надає матеріальну допомогу на її утримання.

Відповідач надав суду відзив на позов, в якому не заперечує проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в мінімальному розмірі -50% прожиткового мінімуму. Посилається на те, що він не працює, утримує батька з інвалідністю, учасника бойових дій.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечує, щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів, проте вважає, що зазначений позивачем розмір аліментів є значним. Пояснив, що має тимчасові заробітки близько 3000 грн. в місяць, не має постійного місця роботи, утримує батька з інвалідністю. Не заперечив проти розірвання шлюбу.

Розглянувши справу суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав:

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 2016 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 , видане Йосипівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 01.

В шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Йосипівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №04.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_3 проживає разом із малолітньою донькою, батьками та сестрою за адресою АДРЕСА_1 , не працює.

Що стосується позовних вимог про розірвання шлюбу.

Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, у них різні погляди на сімейне життя, вони проживають окремо, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер.

Відповідач визнав позов в цій частині, не заперечив проти розірвання шлюбу, пояснив, що він з дружиною тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства.

Відповідно до вимог ст. 112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхній дітей, що має істотне значення.

Проаналізувавши докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки позивач підтримує викладені в позові обставини, відповідач позов визнає; сторони разом не проживають, не ведуть спільного господарства, клопотань про надання строку на примирення сторонами спору не заявлено. Відтак, шлюб необхідно розірвати, як такий, збереження якого суперечитиме інтересам сторін спору.

Що стосується вимоги про стягнення аліментів.

У відповідності до статті 180, 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В силу вимог ст. 182 СК суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Зважаючи на матеріальне становище платника аліментів, який, офіційно не працює, має тимчасові заробітки, працездатного віку, здоровий, позивачка не працює, суд приходить до переконання, що аліменти на утримання дитини слід визначити в розмірі 1200 гривень щомісяця.

Зважаючи на зростаючі потреби дочки, менший розмір аліментів, не буде достатнім для належного виховання та утримання дитини, та забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Такий розмір, приблизно, відповідатиме встановленому законодавцем статтею 182 Сімейного кодексу України, мінімальному гарантованому розміру аліментів на одну дитину.

Вимогу про більший розмір аліменти суд вважає безпідставною, недоведеною, оскільки позивачем не надано доказів про майновий стан відповідача, що дає змогу оплачувати аліменти в такому розмірі, а також враховуючи обов`язок матері також утримувати дитину.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає до негайного виконання.

Окрім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 слід стягнути в користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів, та в користь позивача судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 141, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.110, 112, 180, 181, 182, 184 СК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрований 28.02.2016 року Йосипівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №1.

Стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 15 травня 2020 року і до досягнення повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає до негайного виконання.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 и судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: с.Денисів, Козівський район Тернопільська область.

Повний текст рішення складено 19 червня 2020 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк