Справа № 461/847/11 Головуючий у 1 інстанції: Курилець А.Р.
Провадження № 22-ц/811/1454/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар Юзефович Ю.І.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 22 червня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», процесуальниим правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», процесуальниим правонаступником якого є ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и л а:

позивач Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,процесуальниим правонаступником якого є ОСОБА_2 , звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування первісного позову позивач покликася на те, що між ними та відповідачем ОСОБА_3 16 квітня 2008 року був укладений кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит в сумі 155 000 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором було укладено договір поруки між ними та ОСОБА_4 . Оскільки ОСОБА_3 не виконувала умов кредитного договору від 16 квітня 2008 року, просили суд стягнути солідарно з відповідачів 1 344 036 грн. 20 коп. заборгованості та понесені судові витрати.

ОСОБА_3 звернулась в суд із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк»,процесуальниим правонаступником якого є ОСОБА_2 , про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування заявленого зустрічного позову покликається на те, що 16 квітня 2008 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого вона отримала кредит в сумі 155 000 доларів США. Вважає, що банк не мав право укладати договір в іноземній валюті, оскільки не має для цього індивідуальної ліцензії, що передбачено ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Крім того, на день укладення кредитного договору іноземний курс валюти не відповідає сьогоднішньому курсу. Таким чином, існує істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Тобто, з підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу значно зросла. З даних підстав просила визнати договір про надання споживчого кредиту № 0 від 16.04.2008 року недійсним.

Оскаржуваним заочним рішенням позовні вимоги ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, задоволено.

Вирішено стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 солідарно в користь ПАТ "УкрСиббанк" 1 344 036, 20 грн. Вирішено питання судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання недійсним кредитного договору відмовлено.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2011 року в частині задоволених позовних вимог по первісному позову оскаржив ОСОБА_1 , як особа, яка участі у розгляді справи не брала, проте вважає, що судовим рішенням вирішено про його права та обов`язки. Просить таке скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову.

20 травня 2016 року відповідач ОСОБА_3 подала до апеляційного суду клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору № 0 від 16 квітня 2008 року.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2016 року клопотання ОСОБА_3 - задоволено.

Зупинено провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання недійсним кредитного договору до набрання законної сили рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

09 грудня 2019 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшла копія ухвали Пустомитівського районного суду від 17 жовтня 2019 року у справі №450/1182/16-ц, якою позовну заяву ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про захист прав споживачів залишено без розгляду. Дана ухвала не оскаржувалась та набрала законної сили ( т. 2 а.с. 43-44).

14 січня 2020 року від представника Акціонерного банку «Укрсиббанк» - Гембусь-Малецької М.В. надійшла заява про те, що 26 грудня 2016 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТзОВ «»Фінансова компанія «Фінактив» укладено договір факторингу № 51, за умовами якого право вимоги щодо кредитного договору №0 від 16.04.2008 року відступлено ТзОВ «Фінансова компанія «Фінактив». Під час розгляду справи № 450/1182/16-ц (до вирішення якої було зупинено апеляційне провадження) за участю АТ «Укрсиббанк» стало відомо, що 26.12.2016 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Фінактив» та ТзОВ «Позика» укладено договір факторингу № 51/1, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 16.04.2008 року перейшло до ТзОВ «Позика». Дана інформація стала відомою відповідно до ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.02.2017 року у справі №450/1182/16-ц.

10 лютого 2020 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшло клопотання від ОСОБА_2 про вступ у справу правонаступника. Клопотання мотивоване тим, що 26 грудня 2016 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Фінактив» укладено договір факторингу № 51, за умовами якого право вимоги щодо кредитного договору №0 від 16.04.2008 року відступлено ТзОВ «Фінансова компанія «Фінактив». Під час розгляду справи № 450/1182/16-ц (до вирішення якої було зупинено апеляційне провадження) за участю АТ «Укрсиббанк» стало відомо, що 26.12.2016 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Фінактив» та ТзОВ «Позика» укладено договір факторингу № 51/1, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 16.04.2008 року перейшло до ТзОВ «Позика». 27 січня 2020 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Позика» та ТзОВ «Укрфінстандарт» укладено Договір факторингу № 382/ФК-20, за умовами п.1.1. якого Фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобов`язався відступити Факторові свої грошові вимоги до боржників за кредитним договором № 0 від 16.04.2008 року, позичальником за яким є ОСОБА_3 . В той самий день, 27 січня 2020 року, між ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу. Відповідно до п.1.1. цього Договору на мовах визначених цим Договором, Цедент передає, а Цесіонарій приймає права вимоги з без заставним кредитним договором №0 від 16 квітня 2008 року, позичальником якого є фізична особа ОСОБА_3 . Права Цедента як кредитора за кредитним договором підтверджуються Договором факторингу № 382/ФК-20 від 27 січня 2020 року, укладеного Цедентом з ТзОВ «ФК «Позика». З урахуванням наведеного просив замінити первісного позивача у даній справі на його правонаступника ОСОБА_2 .

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2020 року поновлено апеляційне провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання недійсним кредитного договору та залучено як правонаступника процесуальних прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» - ОСОБА_2.

13 лютого 2020 року від ОСОБА_2 надійшла заява про відмову від позову. В заяві просить прийняти відмову від позову, рішення суду першої інстанції визнати нечинним та закрити провадження у справі.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" від 29.12.2017 № 452/2017 ліквідовано, зокрема, Апеляційний суд Львівської області та утворено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область і місто Львів, з місцезнаходженням у місті Львові.

Відповідно до частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди, що ліквідуються, припиняють здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Львівського апеляційного суду опубліковано в газеті «Голос України» від 04.10.2018 року №186-187 (6941-6942).

Відтак справа розглядається Львівським апеляційним судом.

Згідно із Розпорядженням голови Львівського апеляційного суду від 18 березня 2020 року № 05.25/2020 та на підставі рішення зборів суддів Львівського апеляційного суду від 18 березня 2020 року, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, вирішено тимчасово, з 19 березня до 03 квітня 2020 року, не розглядати справи у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинити їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів.

Правонаступник позивача, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку правонаступника позивача такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також апелянт ОСОБА_1 в судові засідання суду апеляційної інстанції жодного разу не з`являлися. Повідомлення про розгляд справи у судових засіданнях, призначених на 13 люте 2020 року, 02 квітня 2020 року за адресою, зазначеною ними в поданих ними до суду документах, та в поштовому відділенні не отримали.

В Україні дії система публікації відомостей про час та місце розгляду справи в мережі Інтернет на сайті Судова влада і відповідачі та апелянт, маючи усі можливості з отримання інформації про розгляд їх справи, в судове засідання неодноразово не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідачі та особа, яка не приймала участі в розгляді справи в суді першої інстанції, однак вважаючи, що оскаржуваним рішенням порушені її права, подала апеляційну скаргу, як учасники справи, які задіяні в судовому розгляді, зобов`язані з розумним інтервалом часу самі цікавитися провадженням у їх справі, добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Зважаючи на тривале перебуванні справи на розгляді апеляційного суду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи від правонаступника позивача, відповідачів та апелянта, колегія суддів доходить висновку про те, що оскільки рішення про обов`язкову явку учасників справи для надання пояснень у справі не приймалось, за приписами ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розгляду, з метою дотримання основних засад цивільного судочинства, зокрема і розумних строків розгляду справи судом, можливим є розгляд даної справи у відсутності всіх учасників.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до п. 4 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

В суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу (ст. 373 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 373 ЦПК України, якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

За таких обставин, враховуючи що відмова від позову є правом позивача, у суду відсутні підстави не прийняти відмову позивача від позову, колегія суддів дійшла висновку про прийняття відмови ОСОБА_2 , як процесуального правонаступника позивача ПАТ «Укрсиббанк», від первісного позову та, як наслідок визнання нечинним рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, а саме в частині задоволення первісного позову і закрити у цій частині провадження у справі.

Оскільки апелянт ОСОБА_1 оскаржив рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення первісного позову, то за приписами частини 1 статті 367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову судом апеляційної інстанції не перевіряється. А відтак, в означеній частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Апеляційне та касаційне оскарження судових рішень є формою перевірки законності та обґрунтованості рішень суду вищестоящим судом з метою скасування чи зміни неправильних судових рішень.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Згідно з частиною 1 статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Як передбачено частиною 1 статті 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Аналогічна за змістом норма містилась і у статті 292 ЦПК України у редакції, чинній на момент постановлення заочного рішення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України 2004 року права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов`язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Системний аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що особи, які не брали участі у справі, мають право на апеляційне оскарження лише за умови, що суд вирішив питання про їх права та обов`язки.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі в справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Судове рішення слід вважати таким, що прийнято про права та обв`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в описовій чи мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки останніх.

Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

За приписами пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду лише в частині задоволення первісних позовних вимог, в частині відмови у задоволенні позовних вимог за зустрічними позовними вимогами рішення суду першої інстанції не оскаржується, колегія суддів прийшла до висновку про прийняття відмови ОСОБА_2 , від первісного позову та, як наслідок цього, визнання нечинним і закриття провадження у справі в частині задоволення первісного позову, то апеляційне провадження у справі за апеляційної скаргою ОСОБА_1 також підлягає закриттю з тих підстав, що рішення, яким він вважав вирішено про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки вже визнано нечинним, що спростовує твердження апелянта про порушене право.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 02 квітня 2020 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 260, 362, 373, 374, 381,384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Заяву процесуального правонаступника Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» - ОСОБА_2 задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_2 , процесуального правонаступника Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», від позову Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2011 року в частині задоволення первісного позову Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», процесуальниим правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором визнати нечинним.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», процесуальниим правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - закрити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2011 року в неоскарженій частині, а саме в частині відмови у задоволенні зустрічного позову - залишити без змін.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст ухвали складено 02 квітня 2020 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.