Справа № 466/1872/20
О К Р Е М А У Х В А Л А
судового засідання
27 березня 2020 року м.Львів
Шевченківський районний суд м. Львова у складі:
в складі головуючого судді Невойта П.С.,
секретаря с/з Семків Х.І.,
справа 466/1872/20
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо відмови у відкритті виконавчого провадження, -
в с т а н о в и в :
27.02.2020 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, однак скаржник не погоджується з таким повідомленням та вважає таку незаконним. Оскаржуване повідомлення прийняте з порушенням чинного законодавства України, оскільки на момент винесення такого були відсутні правові підстави для повернення виконавчого документа, а державний виконавець ОСОБА_3 не вжив всіх необхідних заходів.
В ході судового розгляду справи судом встановлено, що державним виконавцем було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження».
У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 5 цього Кодексу передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Разом із тим, посадові особи Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) ухиляються від виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Як вбачається із матеріалів справи, Шевченківським районним судом м.Львова було видано виконавчий лист про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . Такий виконавчий лист двічі пред`являвся до виконання.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавчий документ повертається стягувачу, з підстав передбачених ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», однак повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Порушення вказаних норм закону з боку державного виконавця відтермінувало можливе виконання судового рішення у примусовому порядку, чим було порушено право стягувача, а втрата виконавчого документа позбавила права стягувача повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.
Законодавством покладено контроль за виконанням судового рішення на суд.
Так, посилання державного виконавця про те, що у виконавчому листі відсутня дата народження боржника можна розцінювати як надмірний формалізм державного виконавця.
Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).
Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium») в тому числі і на стадії виконання судового рішення.
Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).Відповідно до ст. 262 ЦПК України визначено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.
Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для направлення начальнику Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) окремої ухвали про допущені порушення з боку посадових осіб Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).
На підставі викладеного, керуючись статтею 262 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
п о с т а н о в и в :
про допущені порушення з боку посадових осіб Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) довести до відома начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).
Про вжиті заходи повідомити суд протягом одного місяця, з дня надходження окремої ухвали.
Окрему ухвалу може бути оскаржено особами, яких вона стосується.
Окрема ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подання протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її вручення.
Окрема ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Суддя П. С. Невойт