Дата документу 31.03.2020 Справа № 329/501/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №329/501/17 Головуючий у 1 інстанції: Богослов А.В.
Провадження № 22-ц/807/955/20 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«31» березня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» на ухвалу Чернігівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 червня 2019 року позов ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ Всеукраїнський Банк Розвитку» заборгованість за кредитним договором № MKIZF2.188018.001 в сумі 1 028 837 грн. 90 коп. та судові витрати в сумі 15852 грн. 56 коп.

Ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 287 серпня 2019 року скасовано заочне рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 червня 2017 року, справу призначено до розгляду.

Ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 07 листопада 2019 року витребувано у ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» належним чином засвідчену копію договору від 13.09.2019, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент», предметом якого є відступлення (купівля-продаж) права вимоги за кредитним портфелем, зокрема за кредитним договором №MKIZF2.188018.001 від 29.10.2013, укладеним між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 .

Ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2019 року стягнуто в дохід державного бюджету з ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» штраф у сумі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1921 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на вибуття із зобов`язання у зв`язку з відступленням права вимоги на користь ТОВ «Есаймент», передчасність постановлення ухвали суду, просило скасувати ухвалу суду в частині стягнення штрафу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, застосовуючи до ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» захід процесуального примусу у вигляді штрафу у цій справі виходив із того, що позивачем без поважних причин не виконано ухвалу суду від 07 листопада 2019 року, не надано до суду належним чином завірену копію договору №147 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 13 вересня 2019 року з додатками.

Матеріалами справи підтверджено, що 26 вересня 2019 року суду першої інстанції надійшло клопотання ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» про залучення до участі у справі ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» як правонаступника кредитора на підставі договору №147 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 13 вересня 2019 року.

Ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 07 листопада 2019 у ППАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» було витребувано належним чином засвідчену копію договору від 13 вересня 2019 року, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент», предметом якого є відступлення (купівля-продаж) права вимоги за кредитним портфелем, зокрема за кредитним договором №MKIZF2.188018.001 від 29 жовтня 2013 року, укладеним між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1

26 листопада 2019 року на електронну пошту суду першої інстанції від ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» в особі представника Галдецького Я.А. надійшла копія Договору № 147 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 13 вересня 2019, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент».

Згідно з п. 2.1 договору №147 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 13 вересня 2019 року за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк (ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку») відступає шляхом продажу новому кредитору (ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент») належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначений цим договором, права вимоги банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржника, спадкоємців боржника, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника, або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки, договорами іпотеки, договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору.

Додаток №1 до вказаного договору №147 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 13 вересня 2019 року ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» не надано.

При цьому в заяві від 26 листопада 2019 року, яка надійшла на електронну пошту суду першої інстанції, ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» просило проводити подальший розгляд справи без участі ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку».

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 р по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і відновлення порушений прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

В силу вимог ч. 4 ст. 44 ЦПК України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Згідно із вимогами ст. 144 ЦПК України заходами процесуального примусу є, зокрема, штраф.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зокрема,у випадках невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу. У випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб дорівнює 1921 грн.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини, з огляду на те, що ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» не надано додаток №1 до договору №147 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 13 вересня 2019 року, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» не надано повний текст договору №147 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 13 вересня 2019 року з додатком №1, зі змісту наданої копії договору не вбачається відступлення права вимоги до відповідача ОСОБА_1 , що унеможливлює вирішення питання про залучення до участі у справі ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» в якості правонаступника ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та подальший розгляд справи, а отже ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» без поважних причин не виконало вимоги ухвали Чернігівського районного суду Запорізької області від 07 листопада 2019 року.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» захід процесуального примусу у виді штрафу, у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1921,00 грн.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Посилання ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» в апеляційної скарги на те, що банком було передано ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» кредитну справу про стягнення заборгованості за кредитним договором №MKIZF2.188018.001 від 29 жовтня 2013 року, укладеним між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 , не заслуговує на увагу, оскільки докази на підтвердження передачу кредитної справи в матеріалах справи відсутні, окрім того, судом першої інстанції ухвалою суду від 07 листопада 2019 року було витребувано належним чином засвідчену копію договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 13 вересня 2019 року, а не матеріали кредитної справи.

Доводи апеляційної скарги про передчасність постановлення оскаржуваної ухвали суду, оскільки сум першої інстанції мав залучити ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» та витребувати оригінал договору та додатку №1, є безпідставними, оскільки ґрунтуються не на процесуальному законі, а на припущеннях, що суперечить вимогам ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що без перевірки доведеності факту відступлення права вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» саме за за кредитним договором №MKIZF2.188018.001 від 29 жовтня 2013 року, укладеним між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 , відсутня можливість вирішення питання про залучення до участі у справі ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» в якості правонаступника ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку».

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2019 року у цій справі в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» штрафу у сумі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1921 грн. 00 коп. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 01 квітня 2020 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова