Дата документу 27.03.2020 Справа № 320/5610/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/5610/19
Провадження №22-ц/807/1000/20
Головуючий в 1-й інстанції - Бахаєв І.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2019 року, ухвалене у м. Мелітополь (повний текст рішення складено 09 грудня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання дій відповідача протиправними та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України», в якому просив визнати дії відповідача протиправними та стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 75,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач надає неякісні послуги та безпідставно заволодів коштами позивача, а саме 13 квітня 2019 року та 16 травня 2019 року з карткового рахунку позивача відповідач списав по 20,00 грн., а всього 40,00 грн. за не користування карткою. Проте позивача ніхто не попередив про такі умови договору, що є порушенням ч. 9 ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, відповідач зняв 5 грн. з рахунку позивача за CMC - повідомлення і 8 грн. з невідомих підстав. Також, згідно квитанцій за комунальні платежі, за 133 грн. 27 коп. позивач сплатив 7,00 грн. комісійних, натомість за 79 грн. 70 коп. - 15,00 грн. Позивач вважає, що відповідач порушив п. 4 ст. 56 ЗУ «Про банківську діяльність», оскільки касир банку повідомила лише про сплату комісійних у 7,00 грн., а за перерахування комісійних у 15,00 грн. не було повідомлено. Як наслідок, послуги Банку позивачу обійшлися у 22,00 грн. На думку позивача, його права та інтереси порушені, оскільки він був позбавлений права вибору, адже у випадку повноцінного інформування, позивач міг сплатити за електроенергію через Укрпошту і витратити на комісійні платежі лише 10 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2019 року, позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання дій відповідача протиправними та стягнення коштів - задоволено частково.

Визнано дії Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» щодо ненадання ОСОБА_1 інформації про банківську послугу, надану 02 липня 2019 року за квитанціями № 62К та № 63К і СМС-інформування, та щодо недоведення у належний спосіб до відома ОСОБА_1 умов користування поточним банківським рахунком в частині запровадження щомісячної комісії за обслуговування неактивного банківського рахунку неправомірними.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 75 (сімдесят п`ять) гривень.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвали нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що інформація щодо діючих тарифів відповідача постійно викладена на веб-сайті http://www.oschadbank.ua. Згідно тарифів за послуги AT «Ощадбанк» встановлено вартість послуги обслуговування неактивного поточного рахунку (в місяць) 20,00 грн. У квітні 2019 року рахунок позивача набув статусу - неактивний. Відповідно 13.04.2019 року та 16.05.2019 року з карткового рахунку відбулося списання на загальну суму 40,00 грн. Доказів здійснення операцій про списання вартості СМС повідомлень суду не надано. Дії банку щодо списання комісії є законними та не суперечать вимогам діючого законодавства. Платежі від населення на користь юридичних осіб приймаються з утриманням комісійної винагороди або з юридичної особи, якщо між нею та банком укладені відповідні договори про надання послуг, або з платника, якщо такі договори не укладені, згідно з чинними тарифами за послуги установ AT Ощадбанк». Вартість комісійної винагороди була повідомлена позивачу і він мав право відмовитися від сплати, відмінивши касову операцію.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, в зв`язку з її безпідставністю та відсутністю правового обґрунтування.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвали нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що Банк без відома позивача відкрив на його ім`я рахунок з якого стягнув суми за не користування рахунком та СМС повідомлення.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2020 року це 210 200 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн. (2102,00 грн. Х 100 = 210 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є користувачем банківських послуг ПАТ «Державний ощадний банк України».

03 червня 2011 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Державний ощадний банк України» укладено договір № 24724 про відкриття фізичній особі поточного рахунку в національній валюті та його обслуговування.

З копії виписки по картковому рахунку позивача вбачається, що 13 квітня 2019 року та 16 травня 2019 року списано кошти за обслуговування неактивного рахунку у розмірі 20 грн. за кожен місяць загальною сумою 40 грн.

Крім того, з зазначеного рахунку було списано комісію за послугу СМС-інформування в розмірі 8 грн. та 5 грн.

Позивач 02 липня 2019 року звернувся до відповідача за отриманням банківської послуги - проведення розрахунків за комунальні послуги.

Так, згідно копії квитанції № 62 від 02.07.2019 на суму 133 грн. 27 коп., комісія з платежу склала 7 грн., про що позивачеві була видана відповідна квитанція № 62/к від 02.07.2019(а.с.8).

З копії квитанції № 63 від 02.07.2019 на суму 79 грн. вбачається, що комісія з платежу склала 15 грн., про що позивачеві була видана відповідна квитанція № 63/к від 02.07.2019 (а.с.8).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що недоведення відповідачем у належний спосіб до відома позивача умов користування поточним банківським рахунком в частині запровадження щомісячної комісії за обслуговування неактивного банківського рахунку в розмірі 20 грн., призвело до необгрунтованого відступу відповідачем від принципів добросовісності, справедливості та розумності цивільних правовідносин (пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України), та в подальшому до порушення права власності позивача на належні йому грошові кошти, розміщені на банківському рахунку відповідача без дотримання мінімально необхідних національних стандартів для цих правовідносин. У матеріалах справи відсутні будь-які докази особистого повідомлення позивача про впровадження послуги СМС повідомлення, яка оплачується за рахунок коштів на банківському рахунку. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що позивачеві була надана повна, доступна та достовірна інформація про банківську операцію щодо сплати комісії та про її вартість.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII"Про захист прав споживачів" (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

В своїй апеляційній скарзі Банк посилається на те, що інформація щодо діючих тарифів Банку, зокрема щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування неактивного банківського рахунку викладена на веб-сайті http://www.oschadbank.ua

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що позивач ознайомлений з вказаною інформацією та погодився з нею.

Тарифи, які викладені на офіційному сайті відповідача не визнаються позивачем, тому їх не можна розцінювати як частину договору про відкриття поточного рахунку укладеного між сторонами. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір щомісячної комісії за обслуговування неактивного банківського рахунку.

Посилання в апеляційній скарзі Банку, щодо недоведення позивачем вимог щодо стягнення вартості СМС-повідомлень (3,00 грн. та 5,00 грн.) з підстав відсутності підтверджень здійснення списання вказаних коштів з поточного рахунку, спростовуються інформацією викладеною у відзиві Банку, наданому суду першої інстанції 08.11.2019 року, в якому Банк підтверджує списання зазначених коштів. При цьому підстава такого списання будь-якими договірними домовленостями між сторонами у справі не підтверджена.

Статтею 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов`язані на вимогу клієнта надати таку інформацію, зокрема щодо ціни банківських послуг.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем у справі не доведено, що позивач був проінформований про розмір комісії за сплату комунальних послуг, і що після проведення банківської операції він має право відмінити операцію в зв`язку з незгодою з розміром сплаченої комісії.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 27 березня 2020 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков