ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1048/18
"27" жовтня 2020 р. смт. Петриківка
Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Говорухи В.О., за участі секретаря судового засідання Столяренко Н.П., представника ОСОБА_1 - адвоката Костюченка М.С. і представника ОСОБА_2 - адвоката Долгова О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя та стягнення компенсації та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13.10.2020, ухваленим у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя та стягнення компенсації та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, позовні вимоги як за первісним позовом ОСОБА_1 , так і за зустрічним позовом ОСОБА_2 , задоволено частково та здійснено поділ спільного сумісного майна подружжя.

При цьому, при ухваленні вказаного рішення судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Так як представники сторін висловили свою позицію щодо способу розподілу судових витрат під час розгляду справи в судовому засіданні, в тому числі в судових дебатах, суд відповідно до положень ч. 4 ст. 270 ЦПК України, не викликає сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Оскільки розгляд питання про винесення додаткового рішення здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 та ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно матеріалів справи, позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 сплачено судовий збір на загальну суму 3656,40 грн, про що свідчать квитанції (т.1 а.с. 1, 2, 128), що підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто, в сумі 3181,07 грн.

При цьому, позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 сплачено судовий збір на загальну суму 704,80 грн, про що свідчать копії квитанції (т.1 а.с. 110), що підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто, в сумі 197,35 грн.

Позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 понесені витрати на залучення спеціаліста та експерта на загальну суму 15982,40 грн (5000+10982,4), що підтверджується квитанціями про сплату таких витрат, договором на проведення оцінки і актом приймання-передачі виконаних робіт (т. 1 а.с.3, 89-90, т. 2 а.с. 24). Вказані витрати ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню відповідачем ОСОБА_2 пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто, в сумі 13 904,69 грн.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 5 липня 2012 року N 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (далі - Закон N 5076-VI).

Згідно зі статтею 30 Закону N 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

З наданих позивачем доказів, вбачається, що 16.07.2018 ОСОБА_1 уклала з адвокатом Костюченко М.С. договір про надання правової (професійної правничої) допомоги предметом даного договору є надання Адвокатом правової (професійної правничої) допомоги, необхідної для розподілу спільного майна подружжя та стягнення компенсації.

Разом з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивачем ОСОБА_1 надано, крім вказаного договору, копії ордера від 16.07.2018, акти про надання послуг за період з 01.08.2018 по 31.12.2018 і з 01.06.2019 по 15.10.2019, на загальну суму 13967,31 грн. та 3525,33 грн. відповідно, а також квитанції до прибуткового касового ордеру № 2 та 3 на вказані суми.

Тобто, відповідно до змісту вказаних документів позивач ОСОБА_1 , виконала своє зобов`язання за договором та сплатила в суму гонорару та відшкодувала витрати адвоката на загальну суму 17492,64 грн. (13967,31+3525,33).

Відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 подано до суду заяву про зменшення витрат на правничу допомогу посилаючись на те, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 492,64 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Крім того, ОСОБА_2 стверджує, що занадто завищена вартість однієї години кваліфікованої роботи адвоката у розмірі 2500 грн. оскільки, вартість однієї години кваліфікованої роботи адвоката по Дніпропетровське області в середньому від 500 до 1000 грн. Вважає, що вартість послуг адвоката за надання правової допомоги першій судовій інстанції не може перевищувати 3000 грн.

Стверджує, що квитанції до прибуткового касового ордера № 2 від 31.12.2018 та № 3 від 15.10.2019 які надані до заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не є доказами отримання адвокатом даних грошових коштів.

ОСОБА_2 просить суд відмовити в стягненні витрат на професійну правничу допомогу згідно заяви ОСОБА_1 або зменшити стягнення витрат професійну правничу допомогу до 1000 грн.

Згідно з вимогами частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення розміру таких витрат.

Подані представником позивача квитанції до прибуткового касового ордеру № 2 та 3 є належними та допустимими доказами сплати таких коштів адвокату, та спростовують доводи відповідача щодо не подання позивачем документів, які свідчать про отримання адвокатом грошових коштів в розмірі 17492,64 грн.

При цьому, відповідач ОСОБА_2 не надав доказів та не зазначив обставин, які б спростували співмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт. Відповідачем не надано жодного доказу щодо твердження про очевидне завищення вартості послуг адвоката, в порівнянні з вартістю такої роботи інших адвокатів Дніпропетровської області. Крім того, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження існування обставин, за яких його матеріальне становище можна віднести до скрутного.

Враховуючи надані позивачем ОСОБА_1 докази понесених судових витрат на правничу допомогу у їх співвідношенні до тривалості розгляду справи, складності правовідносин та обсягу вчинених представником позивача дій для забезпечення юридичного представництва інтересів, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про ро стягнення витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованою та базується на принципі розумності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто, в сумі 15218,60 грн.

Отже, з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 понесені останньою судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на загальну суму 32304,36 грн. (3181,07+13904,69+15218,6).

З ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 197,35 грн.

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Застосовуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 32 107,01 грн. (32304,36 - 197,35).

На підставі викладеного, керуючись ст. 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Доповнити рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя та стягнення компенсації та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витратина загальну суму 32 107,01 грн. (тридцять дві тисячі сто сім грн. 01 коп.).

Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В. О. Говоруха