РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2020 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Заярного А.М.,
за участі: секретаря Даніловської А.С.,
позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

09.12.2020 ОСОБА_1 звернулась до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь половину вартості витрат на інтелектуальний розвиток дитини та лікування, що становить 7699, які в 2019 році буди понесені нею додатково на утримання сина ОСОБА_3 та судові витрати на професійну правничу допомогу.

Стислий виклад позиції позивача.
13.11.2008 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Від даного шлюбу у них є спільний син ОСОБА_3 , батьком якого зареєстрований та являється відповідач по справі, який з 2008 року відносин з родиною не підтримує. Син ОСОБА_3 проживає разом з нею. Відповідач ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання їх спільної дитини, проте ухиляється від покладеного на нього обов`язку приймати участь у додаткових витратах на дитину, з метою розвитку здібностей якого з 23.08.2018 по 19.05.2019 останній проходив навчання на курсах з інтернет-програмування, на що позивачем було витрачено 3600 грн., окрім того за її рахунок їх спільному сину було встановлено брекет-систему, витрачено кошти на проїзд та супутні витрати для встановлення дитині брекет-ситеми. Таким чином позивач в 2019 році було витрачено додатково на потреби дитини (його інтелектуальний розвиток та виготовлення та фіксацію брекет-системи) в загальному 15398 грн., а тому вважає, що дану суму необхідно розділити порівну між нею та відповідачем в розмірі 7699 грн.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав викладених в позові. Додатково вказала, що встановлення дитині брекет-ситеми не може бути проведене за державний кошт у зв`язку з тим, що відповідач є учасником бойових дій, оскільки воно не відноситься до пільгової категорії.

Стислий виклад заперечень відповідача.
Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не подав. Однак в судовому засіданні позов не визнав. Представник відповідача ОСОБА_4 вислови свою позицію щодо позову в судовому засіданні 16.03.2020, вважає його безпідставним. Відповідач та його представник свою позицію мотивували тим, що відповідач є учасником АТО. Сплачує аліменти відповідачу на утримання сина кожен місяць в розмірі, який перевищує 4000 гривень. Заборгованості не має. Водночас позивач перешкоджає йому у прийнятті його участі у вихованні дитини. Вважає, що аліментів, які він сплачує кожного місяця на утримання дитини достатньо, аби покрити додаткові витрати, які є предметом цього позову. Також позивач не радилась з ним перед ти як здійснювати такі витрати. Не заперечуючи розміру витрат на встановлення брекит-системи сину, вважає, що встановлення брекет-системи для сина могло бути проведено за значно нижчу вартість ніж було оплачено позивачем, зважаючи, що він є учасником бойових дій та має певні домовленості з приватними стоматологічними клініками, які до нього відносяться лояльно. Щодо оплати витрат в курсах з інтернет-програмування заперечив у зв`язку з відсутністю належних доказів про це.

Процесуальні дії, заяви та клопотання.
08.01.2020 ухвалою судді відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного без повідомлення (виклику) сторін.
28.02.2020 до суду надійшло клопотання представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у зв`язку з чим ухвалою суду від 02.03.2020 вирішено розгляд справи проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 16.03.2020.
16.03.2020 в судовому засіданні оголошено перерву до 07.04.2020.
07.04.2020 представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився. Відповідач не заперечував щодо розгляду справи у відсутність його представника.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.5).
Як вбачається з копії рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11.08.2015 з ОСОБА_2 присуджені до стягнення аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 (а.с.6-8).
Відповідно до копії сертифіката ОСОБА_5 закінчив курс «Основи сайтобудування» (а.с.9).
Згідно копії медичної картки ортодонтичного пацієнта ОСОБА_3 рекомендовано встановлення бркет-системи (а.с.11).
На підтвердження понесених витрат на дитину позивачем додано копії: квитанцій на загальну суму 11224 (а.с.12).
Відповідно до довідки квартального комітету «Доваторський» від 06.12.2019 ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_3 (а.с.13).
Як вбачається з копії рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29.10.2019 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, а також стосовно зобов`язання забезпечити спілкування з неповнолітнім - відмовлено (а.с.46-48).
Згідно копії листа ІНФОРМАЦІЯ_2 , адресованого ОСОБА_1 від 11.06.2018 № 1916 останні відмовлено у наданні інформації щодо надання довідки учасника АТО ОСОБА_2 (а.с.53).
Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони містять інформацію про предмет доказування і ніким не оспорюються.

Суд не приймає до уваги в якості доказу довідку навчання ОСОБА_3 на курсах з відповідною оплатою за навчання в розмірі 3600 грн., адже даний документ не є фінансовим документом та не містить реквізитів такого документу, що підтверджує понесені позивачем витрати (а.с.10).

Мотиви суду. Норми права застосовані судом.

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.
Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення).
Зазначена позиція узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 26 березня 2018 року справа №487/3431/15-ц, від 17 травня 2018 справа № 643/11742/16-ц та від 26 вересня 2018 року № 761/6933/17 .

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними доказами. Вони мають бути належними, допустимими та достовірними у своїй сукупності давати змогу суду дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що до участі у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як встановлено в судовому засіданні спільній дитині сторін ОСОБА_3 було призначено лікування у вигляді встановлення брекет-системи, вартість якої разом із цифровим знімком підтверджена відповідними доказами (копіями квитанцій на загальну суму 11500 грн.), дані витрати понесені позивачем самостійно, а тому половина з них підлягає стягненню з відповідача, цифровий знімок ОСОБА_3 було зроблено в медичному закладі, що знаходиться м. Вінниця, для проїзду дитини до якого позивачем також були понесені відповідні витрати, при цьому суд не може взяти до уваги надані в якості доказу два проїзних квитки вартістю по 37 грн. кожен, адже в них зазначений один і той же час відправлення та сусідні місця, що свідчить про те, що один з квитків купувався для проїзду позивача, а тому стягненню з відповідача підлягає половина вартості одного квитка. Суд також при визначенні суми понесених позивачем додаткових витрат на дитину не бере до уваги довідку від 28.11.2019 (а.с.10), яка не містить реквізитів фінансового документу та відповідно не є доказом сплати позивачем 3600 грн. за курси Інтернет програмування, відповідно половина даної суми не може бути стягнена з відповідача в якості додаткових витрат.
При цьому суд також не приймає до уваги твердження відповідача про те, що процедура протезування його сина могла бути проведена за значно меншу ціну у зв`язку з тим, що він являється учасником бойових дій, адже дані твердження не підтверджені належними доказами.
Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачкою частково доведено її позовні вимоги та з урахуванням положень ст. 185 СК України із відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню половина понесених позивачкою додаткових витрат на дитину в розмірі 5843,50 грн..
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати позивача на правову допомогу (а.с.14,15) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 379 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 5, 7, 10-13, 76-82, 89, 206, 259, 263-265 ЦПК України, Суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5843 (п`ять тисяч вісімсот сорок три) грн. 50 коп.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 379 (триста сімдесят дев`ять) грн. 50 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя: А.М. Заярний

Дата складання повного судового рішення 14.04.2020