Справа № 431/70/19
Провадження № 22-ц/810/23/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Стахової Н.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Назарової М.В.,

за участю секретаря

судового засідання Сінько А.І.

учасники справи: позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в спрощеному провадженні

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 25 листопада 2019 року, ухваленого Старобільським районним судом Луганської області у складі судді Колядова В.Ю. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Старобільського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди у розмірі 30000 грн.

Позов мотивований тим, що 26 грудня 2018 року їй стало відомо про поширення відповідачем щодо неї та її чоловіка ОСОБА_3 недостовірної інформації шляхом створення відео файлу та наступного його поширення серед значної кількості осіб (понад 100 осіб), чим було порушено її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію.

Так, вона, її чоловік ОСОБА_3 , з яким зареєстрований шлюб, та ОСОБА_2 працюють на різних посадах в ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання». 22 грудня кожного року визначено як професійне свято в енергетичній галузі «День енергетика». Святкування професійного свята було призначено на ІНФОРМАЦІЯ_6 у нічному клубі «МегаДенс». Дирекцією ТОВ «ЛЕО» було запропоновано підготувати привітання робітникам ТОВ «ЛЕО» на свій розсуд. ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що раніш працювала на телебаченні, вирішила зробити подарунок працівникам у вигляді нібито репортажу новин. В основу першого блоку так званих «новин» було покладено інформацію, яку висловлювали співробітники дирекції з питань забезпечення бізнесу ТОВ «ЛЕО», а саме, російською мовою: «ІНФОРМАЦІЯ_2». ЇЇ чоловік ОСОБА_3 займає посаду директора дирекції з питань забезпечення бізнесу ТОВ «ЛЕО». Перше висловлювання у відеозаписі звучало російською мовою: « ІНФОРМАЦІЯ_1». Втім, питання першому інтерв`юеру було задано про те, що людина міркує про Діда Мороза , тобто якого Діда Мороза вона хотіла бачити в Новорічну ніч. Під час монтажу та після нього ОСОБА_2 жодного разу не надала цей відео файл для попереднього перегляду ні своєму безпосередньому керівнику ОСОБА_3 , ні своїм колегам, адже заздалегідь знала, що інформація, яка міститься у вказаному відео файлі є недостовірною. Отже, поширення неузгодженої інформації значному колу осіб щодо статусу її чоловіка, як не одруженого, є навмисним умислом з боку відповідача. Таким чином, позивач вважає, що відповідач, скориставшись необізнаністю першого інтерв`юера, шляхом створення відео файлу та його оприлюднення серед значної кількості осіб порушила її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію та її чоловіка, оскільки дана інформація є негативною, бо повідомлена третім особам про те, що її чоловік не одружений відповідно до прийнятих у суспільстві принципів моралі. Крім того, дане твердження не є оціночним судженням, а тому обов`язок достовірності інформації покладається на відповідача. Своїми діями відповідач створила негативну соціальну поведінку позивача у колективі, порушивши ділову репутацію останньої, оскільки позивач з 2015 року займає посаду директора з правової роботи і відповідно до займаної посади виконує функціональні обов`язки із застосуванням відповідних професійних знань та навиків набутих роками. Працівники ТОВ «ЛЕО» постійно звертаються до неї як до фахівця за отриманням правової допомоги під час виконання ними своїх службових обов`язків. Оскільки діями відповідачки було порушено її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 30000 грн.

На підставі вищевикладених обставин та посилаючись на ст.ст. 270, 277 Цивільного кодексу України, Постанову Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах захист честі, гідності, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи», Постанову Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позивач просила суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та порушує право на недоторканність ділової репутації інформацію, щодо статусу її чоловіка ОСОБА_3 , як неодруженого, яка прилюдно поширена ОСОБА_2 , шляхом створення відео файлу використаного для поширення серед значної кількості осіб, зобов`язати спростувати інформацію, поширену серед значної кількості осіб під час перегляду відео файлу 21.12.2018 року, шляхом створення нового відео файлу із спростуванням поширеної інформації та прилюдно перед позивачем та її чоловіком поширити новий відео файл у той самий спосіб особам, які були присутні на перегляді 21.12.2018 р., стягнути з відповідачки на її користь моральну шкоду у сумі 30 000 гривень.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 25 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою на нього, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позов та стягнути з відповідача судовий збір.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 створила відеоролик у вигляді нібито репортажу новин, в якому було покладено інформацію, яку висловлювали співробітники ТОВ «ЛЕО», а саме: « ІНФОРМАЦІЯ_2», дирекцію якого очолює її чоловік ОСОБА_3 . Що мова йдеться про її чоловіка свідчать ті обставини, що було знято двері кабінету № 28 Дирекції з питань забезпечення бізнесу, вказаний відеоролик містить також відомості про тендерний відділ, транспортний відділ та склад, які входять до складу дирекції з забезпечення бізнесу. Крім того, ОСОБА_5 , якого у відеоролику представляють як «ІНФОРМАЦІЯ_4», є начальником відділу матеріально -технічного забезпечення, який входить до складу дирекції з питань забезпечення бізнесу. Більш того, відповідачка сама визнає, що ОСОБА_3 є її директором, бо називає його начальником. Висловлення у відеоролику інформації стосовного того, що її чоловік є «ІНФОРМАЦІЯ_3» не є оціночним судженням, оскільки зазначена інформація спростовується свідоцтвом про укладення шлюбу. Також вказаний відеоролик не є гумористичним, бо не містить ознак жартівливо -гумористичної форми.

Крім того, судом першої інстанції порушено вимоги ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, так як під час підготовчого судового засідання суд не з`ясував у сторін намір укласти мирову угоду, передати справу на розгляд третейському суду або звернутись врегулювати спір за участю судді, а роз`яснив це право сторонам лише після судових дебатів, чим, на думку позивача, грубо порушив норми процесуального права. Також всупереч вимогам ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд надав перевагу доказам та поясненням відповідача, в свою чергу ігноруючи докази у справі позивача, та несвоєчасно надіслав копію повного тексту рішення.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 був залишений без розгляду як поданий з пропущеним строком, встановленим судом.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, належним чином і в установленому законом порядку була повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи.

31.03.2020 року на електрону адресу Луганського апеляційного суду надійшло письмове клопотання від позивача, в якому остання просила провести судове засідання без її участі за наявними матеріалами справи або відкласти розгляд справи.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, пояснивши, що дійсно напередодні свята Дня енергетика та новорічного року ОСОБА_3 їй було надано завдання придумати новорічний номер з приводу святкування професійного свята. Вона вирішила створити жартівливий відеоролик з інтерв`ю з працівниками ТОВ «ЛЕО». У відеоролику вона задавала питання про Діда Мороза , на які вони відповідали, в тому числі прозвучала відповідь « ІНФОРМАЦІЯ_5». Вважає, що персонаж Діда Мороза є абстрактним, видуманим, жодних питань стосовно чоловіка позивача відповідач не ставила, не згадувала його ім`я та прізвище, а тому інформація у відеозаписі не може вважатись недостовірною інформацією. Відповідач вважає, що у даному випадку відсутні усі складові для настання цивільно- правової відповідальності, що є підставою для відмови у позові.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всеобічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що вислову, на який посилається позивач, а саме, що її чоловік ОСОБА_3 є «не женатым» у відеоролику відповідача не було, оскільки в ньому взагалі не фігурували чиї небудь прізвища чи імена. Вказаний відеоролик змонтований у жартівливому жанрі. Отже, інформація, яка поширена за допомогою змонтованого відеоролику ІНФОРМАЦІЯ_6 у клубі «МегаДенс»: « ІНФОРМАЦІЯ_7», не може бути предметом судового розгляду, адже є оціночним суб`єктивним судженням позивача, що саме її чоловіка, як виконуючого обов`язки директора мала на увазі відповідачка. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходив з їх безпідставності, оскільки інформація, яка поширена відповідачем є оціночним судженням та не висловлена у в брутальній, принизливій чи непристойній формі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 на святкуванні працівниками ТОВ «ЛЕО» професійного свята «День енергетика» в нічному клубі «МегаДенс» відповідачкою було оприлюднено змонтований нею відеоролик, в якому працівники відповідали на запитання про Діда Мороза . Перший кореспондент відповів російською мовою « ІНФОРМАЦІЯ_5», однак на відео був накладений наступний текст російською мовою: «ІНФОРМАЦІЯ_8».

Звертаючись з позовом до суду позивач вважала, що оприлюднення змонтованого відеоролику порушує її честь, гідність та ділову інформацію, бо в ньому міститься недостовірна інформація, оскільки вона стосується її чоловіка ОСОБА_10 .

Відповідно до ст. 270 ЦК України до особистих немайнових прав відноситься, зокрема, право особи на повагу до гідності та честі.

У відповідності до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Статтею 299 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до роз`яснення п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року № 1 ( далі - постанова Пленуму 1), під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Відповідно до ч. 1 п.15 постанови Пленуму ВСУ № 1 «Про судову практику у справах про захист честі, гідності і ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Колегія суддів вважає, що доводи скаржника про те, що відповідачем була поширена недостовірна інформація, яка принижує її честь та гідність, ділову репутацію, є безпідставними, оскільки позивачем жодним чином не доведено, що у відеоролику, який був змонтований відповідачем, висловлювання російською мовою « ІНФОРМАЦІЯ_5» стосується саме її чоловіка ОСОБА_10 і, що стосовно нього утворилася думка у будь - кого про те, що він є не одруженим.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Той факт, що позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_10 дійсно підтверджується свідоцтвом про одруження, копія якого знаходиться в матеріалах справи, але він не свідчить про поширення недостовірної інформації відповідачем у змонтованому відеоролику, в якому взагалі не фігурують ні прізвища, ні імена осіб, про яких ставляться питання.

До того ж, сторонами не заперечувалось, що у відеоролику були поставлені питання саме про Діда Мороза , який є вигаданим персонажем.

Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що інформація, поширена відповідачем у змонтованому відеоролику, є не констатацією певного факту, а оціночним судженням, бо не містить фактичних даних, зокрема відповідач не конкретизував про яку саме особу йдеться і не висловлював свою думку з цього приводу.

Таким чином, на підставі викладеного, суд першої інстанції правомірно вважав за необхідне відмовити в задоволенні позову.

Відшкодування моральної шкоди та її обґрунтованість є похідним від вирішення спору про правомірність вимог позивача про захист честі та гідності, ділової репутації, а оскільки в процесі розгляду справи факти, викладені позивачем в обґрунтування вимог щодо захисту честі та гідності, ділової репутації не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції правомірно відмовив у відшкодуванні моральної шкоди, заявленої позивачем.

Що стосується доводів апеляційної скарги про роз`яснення судом права на укладення мирової угоди після судових дебатів, то це не вплинуло на правильність висновків суду по вирішенню спору по суті, як і не своєчасне отримання відповідачем копії рішення суду.

Посилання скаржника на ухвалу ВССУ у справі № 607/16749/15, до уваги не приймаються, оскільки у вказаній справі правовідносини, що склались між сторонами спору, не є подібними.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи, суд зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції надав оцінку доказам, наданих позивачем та навів мотиви відхилення аргументів позивача по суті спору.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в

:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 25 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений - 03 квітня 2020 року.

Головуючий

Судді: