Провадження № 2/521/3849/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року м. Одеса Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Бобуйок І.А.,

секретаря судового засідання Кушнірука О.А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

17.07.2019 року позивачка звернулася до суду позовом до ОСОБА_2 про поділ нерухомого майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, у якому просила суд: в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за позивачкою, ОСОБА_1 (реєстраційній номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, загальною площею 19,1 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 ; в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за позивачкою, ОСОБА_1 (реєстраційній номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири, загальною площею 33,9 кв.м., в тому числі житловою 12,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та обґрунтувала свої позовні вимоги наступним.

Згідно позовної заяви, 14 жовтня 2006 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 . У подружжя є троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2019 року, шлюб між сторонами розірвано.

Позивачка стверджує, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі сторони придбали нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 19,1 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 ; 1-но кімнатну квартиру, загальною площею 33,9 кв.м., в тому числі житловою 12,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Обидва об`єкта нерухомості були куплені, 26 січня 2011 року в період її з відповідачем шлюбу, але договори купівлі-продажу були оформлені на відповідача по справі ОСОБА_2 . Спірна нерухомість була зареєстрована, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за відповідачем по справі - ОСОБА_2 .

Згідно позовної заяви, на теперішній час відповідач по справі ОСОБА_2 , вважає себе єдиним власником майна та відмовляється в добровільному порядку поділити нерухоме майно, яке, як вважає позивачка, належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а тому ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідною позовною заявою.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час, місце розгляду справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомила.

Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про визнання позову.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити позовну заяви з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2006 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 , про що Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції, було складено відповідний актовий запис №540, що встановлено рішенням Малиновського районного суду від 28 лютого 2019 року. ІНФОРМАЦІЯ_4 у подружжя народився син - ОСОБА_3 , про що в Книзі реєстрації народжень було зроблено відповідний актовий запис за № 28 та про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , що видане 28 квітня 2007 року Лиманською селищною радою Роздільнянського району Одеської області. ІНФОРМАЦІЯ_5 у подружжя народився син - ОСОБА_4 , про що в Книзі реєстрації народжень було зроблено відповідний актовий запис за № 22 та про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , що видане 15 січня 2009 року Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. ІНФОРМАЦІЯ_6 у подружжя народився син - ОСОБА_5 , про що було складено відповідний актовий запис за № 6730 та про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , що видане 08 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції у місті Одесі. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєструвалися у Службі у справах дітей Одеської міської ради як багатодітна сім`я, що підтверджується Посвідченням за № НОМЕР_5 від 29.07.2013 року.

Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2019 року, шлюб укладений 14.10.2006 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції, між, мною, та ОСОБА_2 , - розірвано.

Судом встановлено, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі сторони придбали нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 19,1 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 та квартиру, загальною площею 33,9 кв.м., в тому числі житловою 12,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Обидва об`єкта нерухомості були куплені, 26 січня 2011 року в період перебування сторін у шлюбі, договори купівлі-продажу були оформлені на відповідача по справі - ОСОБА_2 .

Отже, судом встановлено, що однокімнатну квартиру, загальною площею 33,9 кв.м., в тому числі житловою 12,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_2 10 лютого 2011 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 200594867 від 17.02.2020 року.

Отже, судом встановлено, що нежитлове приміщення, загальною площею 19,1 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_2 10 лютого 2011 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 200759207 від 18.02.2020 року.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, як встановлено ст. 60 СК України.

Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);мета придбання майна. Оскільки у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними, спростувати цю презумпцію зобов`язана сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком.

Статтею 61 СК України закріплено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Як закріплено ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно п. 30 постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» під час вирішення спору про поділ майна подружжя інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, мають враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі якщо суд не відступив від засади рівності часток.

Згідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідач визнав позов повністю, що підтверджується заявою. Згідно даної заяви відповідачу наслідки визнання позову відомі та зрозумілі.

Визнання позову це розпорядницька дія відповідача, його згода на задоволення заявлених позовних вимог, спрямована на закінчення розгляду судом заявленої вимоги шляхом винесення рішення про її задоволення. Визнання позову є розпорядницькою дією відповідача і означає безумовну згоду з вимогами позивача та з винесенням судом рішення на користь позивача незалежно від наявності і доведеності фактів, що входять у підставу позову. Визнання факту є різновидом пояснень відповідача як засобу доказування і спрямоване на підтвердження наявності певної обставини, доказування якої згідно з правилами про розподіл тягаря доказування покладається на позивача.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Керуючись ст. ст. 57, 60, 65 СК України, ст.ст. 12, 80, 81, 82, 159, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 , 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

В порядку поділу майна спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційній номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, загальною площею 19,1 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 .

В порядку поділу майна спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційній номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири, загальною площею 33,9 кв.м., в тому числі житловою 12,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ: І.А. Бобуйок