Справа №173/2905/19
Провадження №2/173/233/2020
26 березня 2020 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
В складі: головуючого- судді Петрюк Т.М.
При секретареві - Рудовій Л.В
За участю позивача -
ОСОБА_1 у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську, за правилами загального провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням
28.11.2019 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача ОСОБА_2 .
Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.11.2019 року позовна заява залишена без руху в зв`язку з виявленими судом недоліками.
24.12.2019 року позивачем усунені виявлені судом недоліки, шляхом подання уточненої позовної заяви.
22.01.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.
23.01.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 10.03.2020 року.
10.03.2020 року закінчене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 26.03.2020 року.
Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.
26.03.2020 року в підготовчому судовому засідання оголошену вступну і резолютивну частину рішення.
Згідно заявлених позовних вимог за уточненою позовною заявою позивач просить визнати відповідача втратившою право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: він є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської районної нотаріальної контори Дніпропетровської області Комаровою І.В.
В належному йому домоволодінні зареєстровані: відповідач у справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його бувша дружина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син його бувшої дружини і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , їх спільна донька.
Відповідач з дітьми не проживають в належному йому будинку.
Реєстрація відповідача у належному позивачу будинку створює перешкоди у користуванні ним, так як він змушений сплачувати додатково комунальні послуги та нести витрати по утриманню будинку самостійно, також не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг. В добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку відповідач не бажає. Він самостійно не має можливості зняти відповідача з реєстраційного обліку у належному йому будинку так як для цього потрібна особиста присутність відповідача, що й стало підставою звернення до суду.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснив, що відповідачка не проживає у належному йому будинку з 27 вересня 2018 року. Відповідачка добровільно вибралась з будинку та виїхала проживати до іншої місцевості. Донька його відвідує. А відповідачка з моменту залишення належного йому будинку до останнього не поверталась.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом виставлення інформації на офіційному сайті судової влади. Відзиву на позовну заяву не надала.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.
Суд, вислухавши учасників розгляду справи, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності та право користування житлом.
Як встановлено в судовому засіданні позивач є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської районної нотаріальної контори Дніпропетровської області Комаровою І.В., що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину, витягом про реєстрацію права власності та інформаційною довідкою із державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Судом встановлено, що 23.12.2008 року в належному позивачу домоволодінні зареєстрована відповідач у справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була зареєстрована в будинку як дружина позивача, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та адресною довідкою.
Таким чином судом встановлено, що відповідач була зареєстрована у вищевказаному домоволодінні, як член сім`ї власника будинку.
За доводами позивача, відповідач не проживає в зазначеному вище домоволодінні з вересня 2018 року.
Даний факт підтверджується актом комісії Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 27.11.2019 року, в якому вказується, що ОСОБА_2 , зареєстрована у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживає за даною адресою з вересня 2018 року і мешкає в іншій місцевості.
Також факт не проживання відповідача у будинку позивача підтверджується показаннями свідків ОСОБА_5 ,, і ОСОБА_6 , які в судовому засіданні пояснили, що вони є сусідами позивача. Їм відомо , що з вересня місяця 2018 року відповідачка виїхала з будинку позивача та не проживає в ньому 1.5 року. З того часу вони не бачили відповідачку у належному позивачеві будинку.
Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідача в будинку позивача протягом одного року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування належним позивачу житловим приміщенням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд.
Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належному позивачеві будинку, наміру користуватись ним, відповідач суду не надав.
Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..
У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.
Відповідно до ст.ст 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Судом встановлено, що зазначений вище будинок не спільною сумісною власністю сторін, оскільки набутий позивачем в порядку спадкування.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України - Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;
Відповідачем не надано доказів того що позивач чи інші особи створювали їй перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідач не має наміру проживати у будинку позивача та користуватись ним.
За даних обстави, суд з метою захисту права власності позивача, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1
Так як відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Таким чином, судом встановлено, що реєстрація відповідача без проживання та користування належним позивачеві житловим приміщенням порушує право приватної власності позивача на зазначене житлове приміщення, що є підставою для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно рішення суду про визнання ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768.40 грн.
Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , понесені судові витрати в сумі 768.40 грн., за сплачений судовий збір.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою завою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем та/або подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення та/або апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 04.04.2020 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 06.04.2020 року

Оприлюднене 06.04.2020 року

Дата набрання законної сили: 05.05.2020 року