Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2791/19 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 44 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 283/2791/19 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 7 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Ярмоленка В.В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що згідно з вироком Малинського районного суду Житомирської області від 9 листопада 2015 року була засуджена та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк два роки, зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням на два роки.

17 травня 2017 року вона уклала з Пиріжківською сільською радою Малинського району договір про надання послуг щодо здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Вважаючи, що такими діями вона порушила обмеження, встановлене вироком Малинського районного суду Житомирської області від 9 листопада 2015 року, слідчим СВ Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області 14 листопада 2017 року їй повідомлено про підозру.

Також вказує, що 6 червня 2017 року Малинським районним відділом з питань пробації Регіонального відділення з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції повідомлено голову Пиріжківської сільської ради про те, що вказаним вироком її позбавлено права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк два роки, зі звільненням від відбування основного покарання. У зв`язку з цим розірвано угоду про надання послуг з реєстрації речових прав на нерухоме майно, укладену 17 травня 2017 року.

Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2018 року її визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.389 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на два роки.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 4 грудня 2018 року вирок Малинського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року скасовано вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України.

ОСОБА_1 вказує, що внаслідок незаконного повідомлення про підозру 14 листопада 2018 року та подальшого перебування під слідством і судом до 29 жовтня 2019 року їй спричинена моральна шкода, оскільки вона змушена була докладати зусилля для відновлення своєї репутації й захисту прав. Розмір моральної шкоди становить 750000 грн.

Також зазначає, що їй повинна бути відшкодована шкода у зв`язку з втратою заробітку у розмірі 73600 грн., оскільки протягом всього часу перебування під слідством та судом вона не мала можливості працевлаштуватись й матеріально забезпечувати свою сім`ю. При визначенні розміру такої шкоди вона бере до уваги мінімальний розмір заробітної плати - 3200 грн., та виходить з того, що загальний строк незаконного перебування під слідством 23 місяці.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області за рахунок коштів Державного бюджету України на свою користь 750000 грн. в рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди та 73600 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 7 серпня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 150000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Зокрема, зазначає, що внаслідок незаконних дій органів досудового слідства та суду ОСОБА_1 втратила можливість отримувати дохід для свого життєзабезпечення. Підставою для розірвання угоди щодо надання нею реєстраційних послуг було повідомлення про наявність вироку. В подальшому ОСОБА_1 , перебуваючи під слідством та судом, не могла працевлаштуватись.

З метою визначення розміру моральної шкоди була проведена судово-психологічна експертиза, у висновку якої зазначено, що незаконним притягненням до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 завдано моральну шкоду у розмірі 750000 грн. Суд не надав належної оцінки цьому висновку й безпідставно задовольнив вказані вимоги частково.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 14 листопада 2017 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України.

Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2018 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, й остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк два роки.

При цьому, суд зазначив, що ОСОБА_1 , будучи засудженою за вироком Малинського районного суду Житомирської області від 9 листопада 2015 року за ст.27 ч.5, 212 ч.3, 205 ч.2, 358 ч.3, 358 ч.4, 70 ч.1, 75,76 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк два роки, зі звільненням відбування основного покарання з випробуванням на два роки, ухилилася від відбування вищевказаного додаткового покарання.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 4 грудня 2018 року зазначений вирок залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року скасовано вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України.

Матеріали справи також свідчать, що 17 травня 2017 року між ОСОБА_1 та Пиріжківською сільською радою укладений договір про надання послуг щодо здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Згідно з розпорядженням голови Пиріжківської сільської ради №19 від 17 травня 2017 року ОСОБА_1 тимчасово прийнято на роботу терміном на два місяці для надання послуг з реєстрації речових прав на нерухоме майно.

6 червня 2017 року Малинським районним відділом з питань пробації Регіонального відділення з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції повідомлено голову Пиріжківської сільської ради про те, що вироком суду від 9 листопада 2015 року ОСОБА_1 позбавлено права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк два роки, зі звільненням від відбування основного покарання. Також голові сільської ради рекомендовано звільнити ОСОБА_1 з посади, яку вона обіймає.

Розпорядженням голови Пиріжківської сільської ради від 13 червня 2017 року розірвано угоду про надання послуг з реєстрації речових прав на нерухоме майно, укладену 17 травня 2017 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалась на ту обставину, що відповідно до висновку експерта психолога від 22 травня 2020 року розмір спричиненої їй моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності становить 750000 грн.

Відповідно до положень ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи ( посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

В випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду ( частина 2 статті 1 вказаного Закону).

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються, зокрема, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода ( стаття 3 вказаного Закону) .

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» також передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

За змістом частин 2 та 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації.

Моральна шкода відшкодовується, зокрема, грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи. При цьому, визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Вирішуючи цей спір, суд вірно застосував правило ч.3 ст.13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та прийшов до висновку про те, що розмір заподіяної позивачці моральної шкоди становить 150000 грн. При обчисленні вказаної суми суд виходив з того, що мінімальний розмір такої шкоди становить 108629 грн. Однак, враховуючи тривалість безпідставного перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, а також беручи до уваги висновок експерта-психолога й виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначив розмір такого відшкодування у сумі 150000 грн.

Доводи апеляційної скарги про необхідність визначення суми відшкодування у розмірі 750000 грн. є необгрунтованими та спростовуються встановленими у справі обставинами, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та висновки щодо якої обґрунтовано й детально сформулював у мотивувальній частині рішення.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування втраченого заробітку.

Так, пункт 8 Положення про застосування Закону України " Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачає, що суми втраченого заробітку обчислюються виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку ( інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи ( посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

При вирішенні спору суд обґрунтовано виходив з того, що до повідомлення ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, позивачка не була працевлаштована на постійну роботу, а тимчасово виконувала обов`язки реєстратора на підставі угоди від 17 травня 2017 року. Вказана угода була розірвана 13 червня 2017 року.

Отже, зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 на час повідомлення їй про підозру не мала офіційної роботи та заробітку. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про отримання позивачкою заробітку на момент вчинення щодо неї незаконних дій, пов`язаних з безпідставним перебуванням під слідством та судом, матеріали справи не містять. В свою чергу, відповідно до положень ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розірвання угоди про надання послуг з реєстрації речових прав не є підставою для відшкодування втраченого заробітку у розумінні ст.3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"

Таким чином, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,368, 374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 7 серпня 2020 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: