Справа № 946/2810/20
Провадження № 2/946/2141/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 жовтня 2020 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючий - суддя Грубіян Л.І.,
при секретарі - Івановій Л.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-
В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві власності, на підставі договору дарування від 26.07.2007 року належить 12/25 частин будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У вказаному будинку зареєстровані відповідачі: ОСОБА_2 , колишня дружина позивача, ОСОБА_3 , донька колишньої дружин від першого шлюбу.
З 08 липня 2006 року позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі. Проте, з середини 2016 року сімейне життя між ними погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. 30 січня 2020 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області шлюб було розірвано. В квітні 2019 року ОСОБА_2 зібрала свої речі та переїхала від позивача, що свідчить про небажання відповідачки проживати за адресою позивача та наявність у неї іншого місця проживання. На початку грудня відповідачка вивезла усі свої останні особисті речі з будинку, на зв`язок не виходе, проживає за невідомою позивачу адресою.
Слід зазначити, що житловий будинок, в якому сторони разом проживали не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки будинок набутий позивачем на підставі договору дарування. Отже, відповідачка ОСОБА_2 не є співвласником вказаного майна, а тому може бути визнана такою, що втратила право користування зазначеним житлом.
Відповідачка ОСОБА_3 - дочка колишньої дружини від попереднього шлюбу, ніколи не проживала в будинку позивача, а реєстрація місця проживання за зазначеною адресою є лише формальністю.
Особистих речей відповідачок за місцем реєстрації немає, вони не беруть участь у витратах по утриманню будинку та за комунальні послуги не сплачують.
Реєстрація колишньої дружини та її доньки в житлі позивача перешкоджає йому, як власнику в повній мірі користуватися та розпоряджатися своїм майном, а також позбавляє можливості в отриманні субсидії.
Відповідачка ОСОБА_2 на прохання позивача добровільно знятися з реєстраційного обліку відмовилась, а з відповідачкою ОСОБА_3 позивач зв`язок не підтримує та її контактних даних не має, проте її мати зазначила, що ОСОБА_3 також місце реєстрації не змінить, тому питання доводиться вирішувати в судовому порядку.
Відповідно до п. 13 ч. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору.
Згідно п. 13 ч. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справ і усіх інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали, у зв`язку з чим зі згоди позивача та представника позивача та на підставі ч.1 ст.280, ст. 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
26.10.2020 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи.
Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.
В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені.
Відповідно до ст.317, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди.
Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року, реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. За змістом ст.7 даного Закону України зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення прав власності та житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо.
Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником 12/25 частин будинку, що розташований у АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 26.07.2007 року . (а.с.9-10)
Оцінивши вищенаведені зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 .
При цьому, в порядку п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним покласти судові витрати на відповідача.
Керуючись ст.ст.71,72 ЖК України, ст.ст.16,316,317,319,321,358,383,405 ЦК України, ст.ст. 12,13,81,89,141,280-283 ЦПК України, ст.ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд
Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 21.12.2005 року, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: АДРЕСА_2 .
Вказане рішення є підставою для зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: Л.І.Грубіян