Номер провадження: 22-ц/813/3345/20
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справиапеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про визнання договору будівельного підряду неукладеним та стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

встановив:

04 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , згідно якого просив визнати не укладеним договір будівельного підряду на будівництво житлового будинку між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , уточнивши свої вимоги заявою від 31.05.2019 року, позивач також просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 25 434 доларів США (або в гривнях за курсом продажу) внаслідок матеріального збитку при будівництві будинку по АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що у серпні 2012 року відповідач ОСОБА_2 запропонував йому придбати незакінчене будівництво, що розташоване на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно розписки від 12.08.2012 року позивач передав грошові кошти у розмірі 21 000 доларів США громадянину ОСОБА_5 , власнику даної ділянки. Незакінчене будівництво, яке придбав позивач, разом із земельною ділянкою, розташоване на території Дачно-садового товариства (далі - ДСТ) «Маяк-3», яке очолює ОСОБА_2 . Предметом домовленостей (в усній формі) було будування двоповерхового житлового будинку. Фактично між сторонами планувалося укладення договору будівельного підряду, однак укладення договору в письмовій формі так і не відбулося.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.10.2018 року справу передано до Приморської районного суду м. Одеси за підсудністю.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2018 року справа прийнята до провадження судді Бондаря В.Я., провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

До суду надійшов відзив ОСОБА_2 , згідно якого він просив відмовити у задоволенні позову.

Відзив мотивовано тим, що відповідач не отримував грошові кошти на будівництво або здійснення будь-яких будівельних робіт, кошти отримувала його дружина - донька позивача, розрахунки також проводила вона. Вважає, що посилання позивача на те, що рахунки, чеки, накладні не відповідають вимогам чинного законодавства взагалі не мають до відповідача жодного відношення, оскільки в кожного чека або накладної є видавник, і ці претензії позивач міг адресувати безпосередньо видавникам документів. Також у відзиві вказано, що позивачем пропущено строки позовної давності, адже всі накладні, якими позивач мотивує свої вимоги, датовані 2012 роком, в той час як позов пред`явлено в 2018 році. Також відповідач вказав, що до правовідносин, що виникли між сторонами, неможливо застосувати ст. 1212 ЦК України.

У підготовчому засіданні 12.02.2019 року до участі у справі в якості третіх осіб було залучено ОСОБА_3 , яка є дружиною позивача та ОСОБА_4 , яка є дружиною відповідача і донькою позивача; було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 26.03.2019 року (т.1, а.с.88-89).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2019 року, та постановлення нового - прозадоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, як то передбачено ст. 130 ЦПК України (т.1, а.с. 224-232).

Більше того, від представник ОСОБА_1 - адвоката Луценко О.А. надійшло суду клопотання про слухання справи за відсутності позивача та представника позивача (т.2, а.с.6).

Також представник ОСОБА_2 - адвокат Маслов В.Г. надав суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони відповідача (т.2, а.с. 14).

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п. 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року (т.2, а.с. 15) апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 07.04.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та додаткові пояснення, відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору будівельного підряду неукладеним, суд першої інстанції виходив із того, що такий спосіб захисту є неефективним, крім того, доказів укладання усних домовленостей між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суду не представлено.

Також, залишаючи без задоволення вимогу ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи не підтверджується, що ОСОБА_2 взагалі отримував грошові кошти від позивача.

Апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 є керівником ДСТ «Маяк-3», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.35).

Учасниками справи не заперечується, що у 2012 році позивач ОСОБА_1 придбав недобудований будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Із розписки від 12.08.2012 року вбачається, що ОСОБА_5 отримав суму 21 000 доларів за недобудований будинок по АДРЕСА_1 (т .1 , а.с.38- звор.).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач додав до матеріалів справи накладні на придбання будівельних матеріалів, пояснивши що вказані грошові кошти, по яким були виписані вказані накладні, ним передавались відповідачу у справі (т.1, а.с.16-18, 33-34. 40-43).

Крім того, позивач ОСОБА_1 замовив судово-економічне дослідження на предмет відповідності цих накладних вимогам чинного законодавства України.

Згідно висновку експерта №17-2807/2808 судово-економічного дослідження на замовлення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 19.07.2017 року встановлено наступне(т.1, а.с.19-24): накладні в кількості 22 штуки, незавірена копія «Акту про оплату робіт, виконаних найманими працівниками» - не відповідають вимогам Закону України №996-ХІV;

складені з дотримання чинного законодавства, при цьому форма документа не передбачає внесення даних про осіб, що купили ТМЦ: копії чеків, товарні чеки, апаратні чеки;

надані рахунки в кількості 2 шт. за вересень 2012 року на купівлю ТМЦ на загальну суму 7 865 грн. - не відносяться до документів, що підтверджують здійснення господарської операції.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до поліції з різними заявами про вчинення ОСОБА_2 злочинів, зокрема щодо не видачі позивачу посвідчення члена ДСТ «Маяк-3», викрадення частини грошей, що передавалися на будівництво, щодо продажу ОСОБА_2 будинку без згоди позивача. Однак вказані звернення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було роз`яснено його право звернення до суду для вирішення спірних питань (т.1, а.с.25-30).

Позивач обгрунтовував свої позовні вимоги тим, що зі звіту витрат по будівництву будинку по АДРЕСА_1 , станом на 02.10.2012 року вбачається, що від С.О. (не встановлена особа) отримано 26000 доларів США та в результаті здійснених витрат борг ОСОБА_7 особі, що склала звіт становить 1440 доларів США (т.1, а.с.45).

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач ОСОБА_2 вказав, що окрім того, що позивачем пропущено строки позовної давності, адже всі накладні, якими позивач мотивує свої вимоги датовані 2012 роком, є неможливим застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України. Крім того, відповідач вказав, що він не отримував грошові кошти від позивача на будівництво або здійснення будь-яких будівельних робіт, кошти отримувала його дружина - донька позивача, розрахунки з будівниками також проводила вона. Вважає, що посилання позивача на те, що рахунки, чеки, накладні не відповідають вимогам чинного законодавства, взагалі не мають до нього жодного відношення, оскільки в кожного чека або накладної є видавник, і ці претензії позивач вправі адресувати безпосередньо до видавників документів.

Крім того, залучена до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3 вказала, що позивач - її чоловік ще з радянських часів негативно ставиться до ОСОБА_2 . Після того, як вони (позивач та третя особа) придбали свою садибу та вирішили придбати недобудований будинок АДРЕСА_1 , будинок треба було добудувати. Позивач ніколи не займався будівництвом, будівництвом вимушена була займатися ОСОБА_3 , яка просила доньку їй допомагати. Чоловік доньки - ОСОБА_2 тільки допомагав доньці у вигляді порад у веденні обліку витрат, які необхідно було для оплати робітникам та придбання матеріалів. Вказала, що вона не має жодних претензій до ОСОБА_2 , а позов ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Також залучена до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_8 вказала, що позивач у справі є її батьком, який через похилий вік та стан свого здоров`я часто звертається до суду з позовом до її чоловіка - ОСОБА_2 . Що стосується даного позову, то будівництвом займалася саме вона - ОСОБА_8 , адже батьки проживали далеко та за станом здоров`я не могли контролювати будівництво. Її чоловік - відповідач про справі ОСОБА_2 жодного відношення до грошей не мав, та як всіма питаннями щодо отримання від батька коштів та розрахунків з будівниками здійснювала вона.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст. 11 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів та інших юридичних фактів. За змістом ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, а змістом правовідношення - права й обов`язки його сторін.

Згідно до ч. 1 ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Стосовно форми договору будівельного підряду, то підряд регулюється Гл. 61 ЦК України, однак ні спеціальні норми §3 «Будівельний підряд», ні загальні норми §1 «Загальні положення про підряд» не містять вказівки на форму договору будівельного підряду. Тобто, форма договору будівельного підряду повинна відповідати загальним правилам про форми угод. За змістом ст. 205 ЦК України даний договір може бути укладений як в усній, так і письмовій формі.

У зв`язку з цим, суд обгрунтовано не погодився з доводами позивача про те, що договір будівельного підряду не був укладений, оскільки сторони не склали його в письмовій формі.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Однак, ні відповідач ОСОБА_2 , ні треті особи у справі, не визнали досягнення навіть усної домовленості між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 про будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Не містять таких доказів і матеріали справи.

Суд обгрунтовано послався на п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними», згідно якого вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п`ятої ЦК України.

За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Разом з тим, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Суд в оскаржуваному судовому рішенні також правильно послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у Постанові №338/180/17 від 05.06.2018 року.

З огляду на викладені обставини в своїй сукупності, та враховуючи, що доказів укладення усних домовленостей між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суду не представлено, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору будівельного підряду неукладеним.

Разом з тим, суд обгрунтовано не погодився з доводами відповідача, що до правовідносин, які виникли між сторонами, не застосовується ст. 1212 ЦК України, зважаючи на наступне.

Як зазначалося вище, у відповідності п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» суди мають відмовляти в позові по вимозі про визнання договору неукладеним. Оскільки у цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п`ятої ЦК України, то слід зазначити, що відповідно до ст. 1212 ЦК України, яка міститься в главі 83 книги 5 ЦК України та передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Однак, як було вказано вище, матеріали справи не мають належних і допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 взагалі отримував будь-які кошти від позивача ОСОБА_1 , а тому колегія суддів погоджується з висновком суду про необхідність відмови в позові ОСОБА_9 в повному обсязі.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення, яке складено 07.04.2020 року .

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра