Справа № 549/137/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 червня 2020 року Чорнухинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Глущенко Н.М.

з участю секретаря- Міщенко Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в смт.Чорнухи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно та поділ майна подружжя,

у с т а н о в и в :

03.04.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права спільної сумісної власності на майно та поділ майна подружжя.

Свій позов обґрунтовувала тим, що з 2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . В 2014 році в період шлюбу ними придбано автомобіль DAEWOO LANOS, 2008 року випуску VIN : НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 , який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначала, що рішенням суду від 13.03.2017 року році шлюб між сторонами розірвано, домовленості між подружжям щодо володіння, користування і розпорядження майном не досягнуто.

05.07.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про зміну предмету позову мотивувавши тим, що їй стало відомо, що спірний автомобіль відповідач продав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому позивач згоди на відчуження спірного автомобіля не надавала.

Позивач вказує, що оскільки вони не можуть дійти згоди щодо поділу вказаного автомобіля, і відповідач відмовляється сплатити їй половину вартості спірного автомобіля, вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом та просила:

Визнати транспортний засіб DAEWOO LANOS, 2008 року випуску VIN : НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_5 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості Ѕ частки транспортного засобу DAEWOO LANOS, 2008 року випуску VIN : НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 в розмірі 43560,00 грн.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. Представник позивача направила до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, просить задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 та відповідач в судове засідання не з`явилася, до суду направила заяву про розгляд справи у їх відсутність, з позовними вимогами не згідні.

Давши оцінку матеріалам справи, суд доходить до такого.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що уточнені позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами підлягають задоволенню у зв`язку з таким.

У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 13.03.2017 року з 18 квітня 2010 року сторони по справі перебували в шлюбі, 13.03.2017 шлюб між ними розірвано (а.с. 12 т.1).

Під час перебування в шлюбі сторони придбали автомобіль марки DAEWOO LANOS, 2008 року випуску VIN : НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 , який 17.12.2014 року був зареєстрований на ім`я відповідача ОСОБА_2 (а.с.60 т.1).

Згідно звіту про оцінку майна від 26.03.2019 року, виконаного оцінювачем ТОВ «Бюро Полекс», вартість автомобіля DAEWOO LANOS, 2008 року випуску VIN : НОМЕР_2 , з врахуванням технічного стану складає 87120,00 грн.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст.61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За правилами ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року N 6-486цс16 та постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 444/848/16-ц (провадження № 61-33882св18).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що під час перебування сторін у шлюбі за відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на автомобіль DAEWOO LANOS, 2008 року випуску.

Зазначена обставина підтверджується повідомленням ТСЦ МВС №5341 в Полтавській області МВС за вих.№2365 від 22 червня 2019 року, за змістом якого вказаний транспортний засіб був зареєстрований за ОСОБА_2 в період з 17 грудня 2014 року по 27 березня 2019 року, та наразі числиться зареєстрованим за ОСОБА_3 .

Статтею 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Сторонами по справі не заперечується той факт, що на час розгляду справи в суді зазначений вище транспортний засіб не перебуває у користуванні сторін.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлений судом факт, що спірний автомобіль DAEWOO LANOS, 2008 року випуску, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , набутим останніми за час шлюбу та оскільки відповідно до наведених вище вимог Закону та досліджених в судовому засіданні наданих сторонами доказів, частки майна дружини та чоловіка є рівними, то суд доходить висновку, що ОСОБА_1 має право на половину вартості автомобіля, якій відповідач відчужив без її згоди.

Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Згідно із положеннями статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частина 3 ст.368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68 СК України).

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до вимог норм статей 60, 70, 71СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності і у разі поділу такого майна, частки дружини та чоловіка є рівними і діляться між ними в натурі.

При поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України).

У разі недосягнення такої згоди між подружжям може застосовуватися стаття 365 ЦК України за наявності для цього відповідних підстав і суд може присудити одному з подружжя річ у натурі, а іншому грошову компенсацію з підстав, передбачених цією статтею.

За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Пунктами 22, 23, 24 Постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від 21.12.2007 року №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р. № 11).

Зі змісту п. 23, 24 вказаної постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Надавши оцінку, наданими сторонами, доказам, суд дійшов висновку, що є підстави задовольнити позовні вимоги.

Керуючись вищевикладеним, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 60, 61, 63, 68, 70, 71 СК України, ст.ст. 365, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно та поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати транспортний засіб DAEWOO LANOS, 2008 року випуску VIN : НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_6 на користь ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_7 компенсацію вартості Ѕ частки транспортного засобу DAEWOO LANOS, 2008 року випуску VIN : НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 в розмірі 43560,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Чорнухинський районний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.3 розділу ХII ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальний строк щодо апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Н.М.Глущенко