ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/502/20 Справа № 202/4417/15-ц Головуючий у першій інстанції: Мороз В. П. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Дніпровської міської ради на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дніпровська міська рада (Дніпропетровська міська рада) про зобов`язання вчинити певні дії, визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між нею та відповідачем було укладено усну домовленість, згідно якої ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання щодо оформлення документів на приватизацію. Проте, до теперішнього часу відповідач зобов`язання не виконав. Технічний паспорт, правовстановлюючі документи на нерухоме майно відповідач не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає, ухиляється від зустрічей та оспорює право власності позивача на рухоме майно. Тому позивач просила зобов`язати ОСОБА_2 повернути їй правовстановлюючі документи та оригінал технічного паспорту на кафе по АДРЕСА_1 ); визнати за ОСОБА_1 право власності на кафе по АДРЕСА_1 ).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково, визнано за ОСОБА_1 право власності на будівлю кафе літ. А-1, загальною площею 115,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та складається з № 1 - коридор, площею 2,7 кв.м.; № 2 - банкетний зал, площею 90,9 кв.м.; № 3 - туалет, площею 2,6 кв.м.; № 4 - умивальня, площею 2,5 кв.м.; № 5 - кухня, площею 16,6 кв.м. В решті позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, письмовою розпискою представника Дніпровської міської ради від 12.11.2019 року (а.с. 82); оголошеннями про слухання справи на веб-сайті судової влади. Позивач та відповідач за зареєстрованим місцем проживання не перебувають, поштових відправлень суду не отримують, про зміну свого місця проживання, у відповідності до вимог ст. 131 ЦПК України, суд не повідомили; про слухання справи сторони повідомлені за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, а відповідач також повідомлений шляхом оголошення на веб-сайті судової влади.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скаргиі заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та часткового скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом, що на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надано копію технічного паспорту на будівлю кафе по АДРЕСА_1 , виготовленого ФОП ОСОБА_3 станом на 11.05.2015 року (а.с. 5-10).

Також до позовної заяви додано оригінал звіту про проведеного технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта будівлі кафе по АДРЕСА_1 ), складеного експертом Дробот Г .В. 19.05.2015 року, згідно якого за результатами проведеного технічного обстеження об`єкта - будівля кафе літ. А-1, по АДРЕСА_1 )- встановлено відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації і можливість його безпечної подальшої експлуатації (а.с. 13-23).

Позов у даній справі заявлено з посиланням, зокрема, на ч. 1 ст. 316 ЦК України, де передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Встановлено, що ні місцевому суду, ні апеляційному суду позивачем не представлено доказів, що відповідають положенням ст.ст. 58, 59 ЦПК України в редакції, що діяла по 14.12.2017 року, ст.ст. 77 - 79 ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, на підтвердження наявності у неї права на спірну споруду - будівлю кафе літ. А-1, по АДРЕСА_1 , або права на будівельні матеріали з яких спірна споруда побудована.

Місцевим судом безпідставно задоволено позов з посиланням на ст. 376 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 вказаної вище статті, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положеннями частини 1 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України).

За змістом ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

В розумінні положень статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Як визначено ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

ОСОБА_1 не доведено, що спірна споруда має ознаки самочинного будівництва у розумінні ст. 376 ЦК України. Суду не представлені докази введення спірної споруди, з відповідними технічними характеристиками, в експлуатацію.

При постановленні оскаржуваного рішення місцевим судом не взято до уваги, що забудовником не дотримано, передбаченої діючим законодавством, процедури погодження проекту землеустрою, отримання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердження відповідної декларації про готовність збудованого об`єкту, введення спірної споруди в експлуатацію.

Позивачем не надано також доказів наявності у неї права здійснення будівельних робіт на відповідній земельній ділянці по АДРЕСА_1 ; не надано доказів виділення земельної ділянки для проведення будівництва.

Позивачем не доведено факту існування правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно, не доведено факту укладення з відповідачем будь-яких угод.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №188382288 від 12.11.2019 року, право власності на нерухоме майно - будівлю кафе літ. А-1, по АДРЕСА_1 - вперше зареєстроване 20.07.2015 року, саме на підставі оскаржуваного судового рішення місцевого суду, за позивачкою ОСОБА_1 (а.с. 75-77).

Колегія наголошує, що доказів на підтвердження своєї позиції позивачем суду не представлено, клопотань про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що стверджується письмовими матеріалами справи.

Враховуючи наведене, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову про зобов`язання ОСОБА_2 повернути позивачу правовстановлюючі документи та оригінал технічного паспорту на кафе по АДРЕСА_1 ) та визнання за позивачем права власності на вказане нерухоме майно.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, фактичні обставини справи не встановив, неправильно застосував норми матеріального права, а тому заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2015 року необхідно скасувати в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ; визнання за ОСОБА_1 права власності на будівлю кафе літ. А-1, загальною площею 115,3 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 , та складається з № 1 - коридор, площею 2,7 кв.м.; № 2 - банкетний зал, площею 90,9 кв.м.; № 3 - туалет, площею 2,6 кв.м.; № 4 - умивальня, площею 2,5 кв.м.; № 5 - кухня, площею 16,6 кв.м.; у скасованій частині ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні даних позовних вимог.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, на користь Дніпровської міської ради підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого апелянтом судового збору в сумі 730 (сімсот тридцять) грн. 80 коп.

Крім того, встановивши, що при подачі позову ОСОБА_1 не було сплачено судовий збір за дві вимоги (майнового та немайнового характеру); враховуючи ставки судового збору, що діяли на час звернення з позовом у даній справі, із ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 974 (дев`ятсот сімдесят чотири) грн. 40 коп. (487,20 грн. х 2).

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2015 року в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ; визнання за ОСОБА_1 права власності на будівлю кафе літ. А-1, загальною площею 115,3 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 , та складається з № 1 - коридор, площею 2,7 кв.м.; № 2 - банкетний зал, площею 90,9 кв.м.; № 3 - туалет, площею 2,6 кв.м.; № 4 - умивальня, площею 2,5 кв.м.; № 5 - кухня, площею 16,6 кв.м., - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір в сумі 974 (дев`ятсот сімдесят чотири) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Дніпровської міської ради () судові витрати в сумі 730 (сімсот тридцять) грн. 80 коп.

В іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді