Справа № 379/1620/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2020 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Штельмах А.А.,

розглянувши у судовому засіданні, в залі суду м. Тараща, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Северинівської сільської ради Таращанського району Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її двоюрідної сестри - ОСОБА_2 .

Свої вимоги мотивує тим, що вона є спадкоємцем п`ятої черги за законом та має намір прийняти спадщину після померлої її двоюрідної сестри - ОСОБА_2 . Встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини вона пропустила через сукупність підстав, а саме: юридичну необізнаність, збирання архівних довідок на підтвердження родинних відносин, похилий вік, стан здоров`я, відсутність коштів та проживання в іншому місці. В зв`язку з пропуском строку, нотаріус рекомендував звернутися до суду. А тому, з метою реалізації своїх прав як спадкоємця, через неможливість вирішення питання щодо визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини в позасудовому порядку, остання звернулася до суду з даним позовом.

Представник відповідача не визнаючи позов в повному обсязі 06.02.2020, через канцелярію суду подав відзив на позов. Зазначає, що позивачка постійно проживала в с. Северинівка Таращанського району Київської області, за життя спілкувалася зі своєю родичкою мінімально, а пропустила установлений термін для подання заяви на прийняття спадщини без поважних причин. Позивачка знала про наявність заповіту, оскільки була повідомлена про це секретарем сільської ради. Крім того, зазначив, що Северинівська сільська рада вважає земельні ділянки, які належали ОСОБА_2 відумерлою спадщиною та має намір доводити про це в суді.

Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, причини неявки не повідомила.

Представник позивачки адвокат Дахно І.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просив задовольнити позов.

Представник відповідача Северинівської сільської ради Таращанського району Київської області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, з підстав зазначених у відзиві на позов.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Северинівської сільської ради Таращанського району Київської області 30 січня 2012 року (а.с.8).

За життя,а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 склала заповіт, зареєстрований в реєстрі за №132, яким заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, а також належне їй право на земельну частку (пай), що підтверджується сертифікатом серії КВ №0195016 та сертифікатом серії КВ №0195017 вид. 04.04.1997 р. Таращанською РДА та належне їй право на майнові паї та грошовий вклад в ощад банку №2876/011 - ОСОБА_3 .

Позивачка, вважаючи себе спадкоємцем за законом п`ятої черги (двоюрідною сестрою спадкодавця), попри відсутність документального підтвердження цієї обставини, бажаючи успадкувати майно, що становить спадкову масу після спадкодавця ОСОБА_2 , у 2019 році звернулася до приватного нотаріуса Таращанського районного нотаріального округу Київської області Федкевич Н.М. із зверненням щодо заведення спадкової справи щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 .. На що приватним нотаріусом видано роз`яснення про неможливість вчинення даної нотаріальної дії, в зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та роз`яснено право на звернення до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.9).

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України установлено, що спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та її фактичних обставин.

Також, відповідно до роз`яснень викладених у п.24 Постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», Пленум Верховного Суду України висловив наступну правову позицію, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначила про те, що встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк для звернення із заявою про прийняття спадщини вона пропустила через сукупність поважних причин, а саме: юридичну необізнаність, збирання архівних довідок на підтвердження родинних відносин, її похилий вік, стан здоров`я, відсутність коштів та проживання в іншому місці.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість, визначені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не є поважними. Наведені позивачкою причини не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для прийняття нею спадщини.

Аналогічні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду України від 26.09.2012 року №6-85цс12 та від 14.09.2016 №6-1215цс16.

Так, строк пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини є надмірно великим - більше восьми років. Всі архівні довідки, які збиралися позивачкою задля підтвердження факту родинних відносин між нею та спадкоємцем датовані 2012 роком, а до нотаріуса позивачка звернулася лише в 2019 році. При цьому, не отримавши постанову про відмову на вчинення нотаріальних дій, а лише роз`яснення, остання звернулася до суду. Так як наявні архівні довідки не доводять обставин неможливості звернення позивачки до нотаріуса у 2012 році, так і її похилий вік та юридична неграмотність також не можуть бути визнані судом об`єктивними та непереборними труднощами для прийняття спадщини у встановленому порядку.

Дане також узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 05.12.2018 по справі №756/2764/15 «що похилий вік позивачки та відсутність у неї необхідних юридичних знань не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини».

Крім того, позивачкою документально не підтверджено, що вона є двоюрідною сестрою спадкодавця, що хворіла довгий час, що, в свою чергу, утруднювало звернення її до нотаріального органу із заявою про прийняття спадщини.

Інших причин пропуску строку для прийняття спадщини, які б могли бути визнані судом поважними, позивачкою не наведено, а судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Однак, в порушенням зазначених вище норм, позивачкою не надано до суду належних доказів на підтвердження того, що з 2012 року і до дня звернення до суду з даним позовом, незвернення її із заявою про прийняття спадщини було пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим вона не виконала свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилалася як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки позивачем не доведені поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, які б надавали підстави для надання додаткового строку для прийняття спадщини понад встановлений законом шестимісячний строк, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 3, 4, 12, 13, 19, 76-78,81, 82,200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, статтями 1216, 1218, 1220, 1223, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Северинівської сільської ради Таращанського району Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити в повному обсязі.

Повне рішення складено 26.06.2020.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки, визначені ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Головуючий:В. І. Зінкін