Справа № 461/6908/19 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицкий В.В.
Провадження № 22-ц/811/713/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого- судді Мельничук О.Я.,

суддів Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 23 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Європейського банку реконструкції та розвитку про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Європейського банку реконструкції та розвитку за місцем представництва ЄБРР у Львові до Галицького районного суду міста Львова із позовом, в якому просила стягнути з Європейського банку реконструкції та розвитку на її користь суму гарантованих коштів у розмірі 1726, 04 Євро.

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 23 січня 2020 року матеріали справи за позовом ОСОБА_2 до Європейського банку реконструкції та розвитку про стягнення коштів - передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва.

Клопотання представника позивача ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі - залишено без розгляду.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 . Вважає ухвалу суду незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд використав норми права, які не регламентують підсудність міжнародних організацій в Україні, неправильно застосував ст. 80, 95 ЦК України, а також зробив хибний висновок, що оскаржуються дії представництва ЄБРР, а не самої організації, і як наслідок не правильно застосував ч.ч. 1, 2 ст. 27, ч.7 ст. 28 ЦПК України. Також звертає увагу на те, що суд не застосував норми права, які регламентують підсудність міжнародних організацій в Україні.

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 23 січня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається ухвала про передачу справи на розгляд іншого суду, відповідно до вимог ст. ст. 368, 369 ЦПК України розглядаються судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про передачу справи на розгляд Голосіївського районного суду м. Києва, суд першої інстанції посилався на п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України зазначивши при цьому, що справа не підсудна Галицькому районному суду м. Львова, оскільки представництво відповідача - Європейського банку реконструкції та розвитку знаходиться у м. Києві.

Колегія суддів з такими висновками не погоджується з наступних обставин.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється зокрема відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право» та чинних міжнародних договорів.

За загальним правилом, викладеним у ч.1 ст.27 ЦПК України позовна заява пред`являється до суду за місцезнаходженням відповідача, якщо інше не встановлено цим кодексом.

Частиною 2 ст.10 ЦК України визначається, що якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Згідно ч. 3 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» міжнародні організації підлягають юрисдикції судів України у межах, визначених міжнародними договорами України або законами України.

У відповідності до ст. 26 Угоди про заснування Європейського банку реконструкції та розвитку, позови проти банку можуть бути порушені тільки в компетентних судах на території країни, де Банк має установу, призначив агента з метою прийняття судової повістки або повідомлення про процес, або випустив цінні папери або гарантував їх.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася до Європейського банку реконструкції та розвитку із позовом, в якому просить стягнути з Європейського банку реконструкції та розвитку на її користь суму гарантованих коштів у розмірі 1726, 04 Євро.

Із змісту позовної заяви та долучених до неї письмових доказів вбачається, що спір виник з приводу здійснення банком своїх повноважень, вважає що банком порушено її право на отримання компенсації.

Представництво Європейського банку реконструкції та розвитку знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції не взято до уваги те, що Угода про заснування Європейського банку реконструкції не містить жодних обмежень щодо подання позову лише до суду за місцем знаходження Київського представництва Європейського банку реконструкції та розвитку в Україні.

Аналізуючи вказану угоду, колегія суддів вважає, що подання позову можливе до загального суду на території України за місцем знаходження будь - якого представництва Європейського банку реконструкції та розвитку в Україні.

В порушення вищезазначеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що справу слід передати на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва.

За таких обставин ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 23 січня 2020 року слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 23 січня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 31 березня 2020 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк